Справа № 127/10665/26
Провадження 2-о/127/178/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Соушко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.
Заява мотивована тим, що 30 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Добропілля Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що складено актовий запис № 311.
У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку Донецької області, яке на момент звернення до суду віднесене до тимчасово окупованої території України, у подружжя народилася дитина жіночої статі - ОСОБА_3 . Факт народження дитини підтверджується наданими заявником документами, зокрема свідоцтвом про народження, обмінною картою та випискою з медичної карти.
Разом з тим, заявник зазначає, що свідоцтво про народження дитини, видане на тимчасово окупованій території України, не відповідає вимогам законодавства України та не створює правових наслідків, у зв`язку із чим він позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію народження дитини в установленому законом порядку в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.
У зв`язку з відсутністю належних документів, що є підставою для проведення державної реєстрації народження, заявник не має можливості отримати свідоцтво про народження дитини встановленого зразка, що унеможливлює реалізацію прав дитини, зокрема на ім`я, громадянство та належний правовий статус.
З огляду на викладене, заявник звернувся до суду із даною заявою з метою встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України для подальшої державної реєстрації народження та отримання відповідного свідоцтва про народження у встановленому законом порядку.
Ухвалою суду від 31.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження.
Заявник та представник заявника у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У заяві просили розглянути справу про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України без участі заявника та представника заявника.
Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Дослідивши подану заяву та додані до неї письмові докази, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00571888952 від 18 березня 2026 року, наданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, 30 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області складено актовий запис про шлюб № 311, відповідно до якого шлюб уклали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , якій після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».
До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копію паспорта громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підтвердження факту народження дитини заявником надано копію свідоцтва про народження, виданого на тимчасово окупованій території, відповідно до якого ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Донецька область, Будьонівський район, місто Донецьк; матір`ю дитини зазначена ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_1 .
Крім того, до матеріалів справи долучено копії виписок з медичної документації щодо новонародженої дитини, зокрема виписку, складену лікарем-педіатром від 21 травня 2015 року, відповідно до якої проведено первинний огляд дитини у віці 5 днів після народження; виписку щодо огляду дитини у віці 8 днів від 24 травня 2015 року; а також виписку про проведення огляду дитини у віці 1 місяця лікарем-педіатром під час прийому у дитячій поліклініці, які містять відомості про стан здоров`я дитини, її фізіологічні показники та перебування під наглядом медичних працівників з моменту народження.
Також заявником надано копію обмінної карти пологового будинку (відділення лікарні СРКБ № 3 м. Донецька), відповідно до якої ОСОБА_2 перебувала на медичному обліку з приводу вагітності, а 16 травня 2015 року на 38 тижні вагітності народила дитину жіночої статі. Вказаний документ містить відомості про перебіг вагітності, пологів, стан матері та новонародженої дитини, результати проведених обстежень, а також інші медичні показники, що підтверджують факт народження дитини саме зазначеною особою у вказаний час та вказаному місці.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у разі неможливості реєстрації такого факту органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків (ч. 3 ст. 317 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.
Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.
Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.
За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Державна реєстрація народження дитини, яка досягла одного року і більше, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання дитини за заявою батьків або інших заінтересованих осіб за наявності документів про народження і перебування дитини під наглядом закладу охорони здоров`я та довідки з місця проживання дитини.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного станув Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5від 18 жовтня 2000 року зі змінами, підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів:
а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236.
Електронний примірник медичного висновку про народження та відомості, необхідні для проведення державної реєстрації народження, отримуються органом державної реєстрації актів цивільного стану за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг або шляхом автоматизованого обміну відомостями між інформаційними ресурсами Національної служби здоров`я України та Міністерства юстиції України через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів за сформованим запитом, що містить відомості про унікальний номер медичного висновку, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності) та/або реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності) та реквізити паспорта або паспортного документа, що посвідчує особу матері ;
б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024;
ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.
Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові.
Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Отже, суд установив, що дитина ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку Донецької області, яке віднесене до тимчасово окупованої території України. Факт народження дитини підтверджується наданими заявником доказами, зокрема медичною документацією та іншими письмовими доказами, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у суду.
Однак документи, видані на тимчасово окупованій території України, не можуть бути підставою для державної реєстрації народження у встановленому законом порядку, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про народження дитини.
Водночас, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.
Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.
У цьому випадку відповідні документи, видані компетентною установою України відсутні, заявник позбавлений можливості їх отримання та відповідно отримання свідоцтва про народження на території України в позасудовому поряду, встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження та відповідної реєстрації у встановленому законом порядку, а також задля забезпечення реалізації прав дитини, зокрема права на громадянство та належний правовий статус.
Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи докази в їх сукупності та зважаючи, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд дійшов висновку про задоволення заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.
Керуючись ст. 3, ч. 2 ст. 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. 135, 144 СК України, ст. 81, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити.
Встановити факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку Донецької області, Україна, народилася дитина жіночої статі - ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, а батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.
Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку, оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 01 квітня 2026 року.

Учасники справи:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 25497415, адреса місця знаходження: вул. Замостянська, буд. 26А, м. Вінниця, Вінницька область.

Суддя           В. В. Горбатюк