ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Справа № 906/843/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Хабарова М.В.,
суддя Олексюк Г.Є.,
суддя Мамченко Ю.А.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Еліт Солюшнс Груп" на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.12.2025 у справі № 906/843/25 (суддя Лозинська І.В., повне рішення складено 31.12.2025)
за позовом Першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі :
1) Міністерства оборони України
2) Військової частини НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Еліт Солюшнс Груп"
про стягнення 2 197 928,00 грн.
за участю:
прокурор - Бондаренко Г.О.
від позивача 1 - Балтак Д.О.
від позивача 2 - не з`явився
від відповідача - не з`явився
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29.12.2025 у справі №906/843/25 позов першого заступника керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Еліт Солюшнс Груп" про стягнення 2197928,00 грн залишено без розгляду.
Позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Еліт Солюшнс Груп" на користь Військової частини НОМЕР_1 1049928,00 грн пені та 1148000,00 грн штрафу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Еліт Солюшнс Груп" на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону 26375,14 грн судового збору.
В обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції, встановивши невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу товарів №16 від 17.02.2025 щодо строку поставки товару, дійшов висновку про його прострочення та наявність підстав для застосування п.7.2 договору, а саме стягнення з ТОВ "Комерс Еліт Солюшнс Груп" 1049928,00 грн пені та 1148000,00 грн штрафу.
Окрім того, встановивши, що Військова частина НОМЕР_1 у даних правовідносинах є суб`єктом господарської діяльності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва її інтересів прокурором, а тому заявлений в її інтересах прокурором позов залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням ТОВ "Комерс Еліт Солюшнс Груп" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з останнього 1049928,00 грн пені, 1148000,00 грн штрафу та 26375,14 грн судового збору.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує, що одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність у діях відповідача порушення декількох різних зобов`язань перед позивачем, наслідком чого стало подвійне застосування відповідальності одного й того ж самого виду - неустойки (пені та штрафу).
У відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України Донецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що апелянт помилково ототожнює поняття подвійної відповідальності, посилаючись на одночасне стягнення пені і штрафу, оскільки п. 7.2 договору передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення його умов у вигляді сплати неустойки - пені (нараховування здійснюється за кожен день прострочення зобов`язання) та штрафу (застосовується як санкція за тривале невиконання зобов`язання). 
Враховуючи, що відповідач не виконав зобов`язання перед Військовою частиною НОМЕР_1 щодо поставки товару в строки та в обсязі, що визначені договором, вважає висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення пені та штрафу правомірним.
Військова частина НОМЕР_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалась.
У судове засідання, що відбулося 05.03.2026, з`явились прокурор та представник Міністерства оборони України, які надали свої пояснення щодо обставин справи, та просили суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Інші учасники справи не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст. 269, 273 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників Військової частини НОМЕР_1 та ТОВ "Комерс Еліт Солюшнс Груп".
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.02.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та ТОВ "Комерс Еліт Солюшнс Груп" (продавець) укладено договір купівлі - продажу товарів №16 (далі - договір), згідно п.1.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцю товар для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, відповідно до цін, кількості, номенклатури, які зазначені в специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари на умовах даного договору. Предмет договору згідно Національного класифікатору України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" 34710000-7 Вертольоти, літаки, космічні та інші літальні апарати з двигуном.
Відповідно до п. 1.3 договору продавець гарантує, що товар, який буде поставлятися покупцю на дату поставки належатиме йому на праві власності, не перебуватиме під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не буде предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним в Україні законодавством.
Загальна вартість товару, що підлягає поставці та оплаті за цим договором становить 16400000,00 грн без ПДВ. У загальну ціну товару включені всі витрати продавця, які він може понести у зв`язку із виконанням ним обов`язків за цим договором (п. 2.1 договору).
Відповідно до п.3.1 договору поставка товару за цим договором здійснюється продавцем з використанням трудових та матеріальних ресурсів продавця і за рахунок продавця у спосіб, погоджений із покупцем у будь-якій формі (усно чи письмово). Поставка товару здійснюється продавцем згідно заявки покупця, протягом терміну дії договору, але у всякому випадку - до 27.02.2025. Заявка може здійснюватися в електронному вигляді, телефоном, поштовим відправленням або вручена особисто. Поставка товару здійснюється у кількості, заявленій покупцем, та відображається у видатковій накладній.
Місце поставки товару (здійснення його прийому-передачі) - місто Павлоград Дніпропетровської області (п. 3.4 договору).
Датою поставки вважається дата фактичної передачі товару покупцю у кількості та комплектності, визначеної в специфікації, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін видатковою накладною. (п. 3.5 договору)
Відповідно до п.3.6 договору приймання товару за кількістю (асортиментом) здійснюється покупцем в день поставки під час фактичної передачі товару у відповідності до товаросупровідних документів. У випадку, якщо в момент фактичного приймання виявиться поставка товару в кількості (асортименті), що не відповідає умовам цього договору, покупець, шляхом складання відповідного акту, повинен засвідчити таку невідповідність, та на його підставі має право вимагати від продавця передання кількості товару, якого не вистачає чи заміни товаром в належному асортименті у погоджений сторонами термін. Товар є прийнятим в кількості (асортименті), що повністю відповідає умовам цього договору, якщо покупець в день приймання товару не заявив відповідної претензії чи не повідомив продавця про свою відмову від приймання товару і без будь-яких застережень засвідчив приймання товару у видатковій накладній.
Передача покупцю товару здійснюється у разі надання продавцю довіреності на отримання зазначеної кількості товару. Право власності покупця на отриманий товар виникає з моменту передачі покупцю товару. (п.3.8 договору)
Згідно з п. 4.1, 4.2 договору розрахунки за товар здійснюються покупцем згідно з рахунком продавця в безготівковому порядку, протягом 10 банківських днів з дати фактичного отримання покупцем товару на підставі належним чином підписаних сторонами видаткових накладних. Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця, що визначений у цьому договорі.
Відповідно до п.7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, передбачених даним договором, сторони несуть відповідальність передбачену цим договором та додатково чинним законодавством України.
Згідно з п. 7.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з вини продавця, він сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з продавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни договору.
Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2025, а частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх фінансових зобов`язань за цим договором (п. 10.1 договору).
Додатком №1 до договору є специфікація, в якій визначено поставку товару кількістю 100 шт вартістю 16 400 000 грн, підписана продавцем та покупцем, а також скріплена їх печатками.
Відповідно до видаткової накладної №91 від 18.02.2025 відповідач поставив, а позивач-2 отримав 34 одиниць товару на загальну суму 5 576 000,00 грн.
Згідно платіжної інструкції №7 від 20.02.2025 позивачем-2 здійснено оплату поставленого товару на суму 5 576 000,00 грн.
27.03.2025 відповідач надіслав Військовій частині НОМЕР_1 лист про дострокове розірвання договору через ситуацію на ринку (зняття з виробництва товару) та надав проект додаткової угоди до договору.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідачем за договором купівлі-продажу товарів №16 від 17.02.2025, 66 одиниць товару на загальну суму 10 824 000,00 грн Військовій частині НОМЕР_1 поставлено не було.
05.04.2025 Військова частина НОМЕР_1 направила відповідачу претензію з вимогою виконати належним чином зобов`язання за договором (провести поставку товару у повному обсязі та перерахувати штрафні санкції), яка залишена без відповіді та задоволення.
З огляду на викладене, враховуючи порушення умов договору відповідачем щодо строку поставки товару, Донецька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 звернулась з даним позовом до суду.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, колегія суддів зазначає, що п. 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи.
Колегія суддів, із врахуванням листів Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 28.05.2025, від 25.06.2025 до Міністерства оборони України, надісланих у зв`язку із виявленими порушеннями з метою вжиття належних заходів реагування, а також про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, а також відповіді на них листом від 24.06.2025 вважає дотримання прокурором вимог ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів Військової частини НОМЕР_1 , апеляційний суд зазначає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи.
Правові засади здійснення у Збройних Силах України господарської діяльності, встановлює умови і гарантії її організації та державної підтримки визначає Закон "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".
Суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (ст.3 Закон "Про господарську діяльність у Збройних Силах України").
У пп.158 п.4 Положення про Міністерство оборони України (затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 № 671 (в редакції постанови КМУ від 21.07.2025 №905)) вказано, що Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань реєструє військові частини як суб`єкти господарської діяльності.
Отже, в розумінні цих правових норм військова частина не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, а є суб`єктом господарської діяльності, відтак пред`явлення прокурором позову в інтересах останнього є неправомірним і виходить за межі повноважень прокурорського представництва, що є підставою для залишення позову без розгляду. (Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у cправі №910/4017/24).
Варто зауважити, що апелянтом не оскаржується рішення в частині правомірності звернення прокурора з позовом в інтересах позивача-1 та позивача-2, відтак, з урахуванням ст.269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з приписами ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу товарів №16 від 17.02.2025, який за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, відповідно до положень ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами п.5.4. договору товар повинен бути поставлений замовнику протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання постачальником попередньої оплати.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 1.1 договору купівлі-продажу товарів №16 від 17.02.2025 відповідач зобов`язувався у встановлений цим договором термін поставити та передати у власність позивачу-2 товар у кількості зазначеній у специфікації, а позивач-2 зобов`язувався прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.
За умовами п.3.1. договору поставка товару здійснюється відповідачем згідно заявки позивача-2 протягом терміну дії договору, але у всякому випадку - до 27.02.2025.
Згідно видаткової накладної №91 від 18.02.2025, ТОВ "Комерс Еліт Солюшн Груп" поставило Військовій частині НОМЕР_1 товар у кількості 34 шт на суму 5 576 000 грн, який був оплачений останньою згідно платіжної інструкції №7 від 20.02.2025.
В той же час, решта товару, зазначеного в специфікації у кількості 66 шт, у строк, визначений п.3.1. договору, поставлений не був. Останнім днем виконання зобов`язання є 27.02.2025.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання з вини продавця, він сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з продавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни договору.
Апеляційний суд зазначає, що у зв`язку з порушенням терміну поставки товару, прокурор здійснив розрахунок штрафу в розмірі 1 148 000 грн (7% від вказаної ціни договору - 16 400 000 грн) та пені - 1 049 928 грн (за 97 дні прострочення з 28.02.2025 по 04.06.2025 в розмірі 0,1% від вартості недопоставленого товару - 10 824 000 грн за кожну добу затримки).
Перевіривши вказаний розрахунок, колегія суддів вважає його арифметично правильним та погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 1 049 928 грн пені та 1 148 000 грн штрафу.
Оцінюючи доводи апелянта щодо одночасного стягнення з нього пені та штрафу, що є порушенням ст. 61 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 01.06.2021 у справі №910/12876/19 одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. (Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19).
Колегія суддів звертає увагу на те, що пеня та штраф є різними видами неустойки і можуть стягуватися одночасно, при цьому, можливість їх стягнення прямо передбачена умовами п.7.2 договору купівлі-продажу товарів №16 від 17.02.2025, а тому доводи відповідача про те, що одночасне стягнення пені та штрафу є порушенням ст. 61 Конституції України, безпідставні.
У силу приписів ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в них доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Житомирської області від 29.12.2025 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Еліт Солюшнс Груп" задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційних скарг покладається на скаржника згідно ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерс Еліт Солюшнс Груп" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 29.12.2025 у справі №906/843/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "10" березня 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є. 

Суддя   Мамченко Ю.А.