ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/13651/25 
Номер провадження 22-ц/816/1709/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О. 
за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І. 
у присутності позивачки - ОСОБА_1 
представника позивача - адвоката Челядіна С.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Клименко А.Я. у цивільній справі № 591/13651/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі,
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У грудні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Челядін С.В. звернувся до суду з позовною заявою до АТ «СУМИХІМПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривень.
Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з АТ «СУМИХІМПРОМ» до 09 грудня 2024 року, обіймала посаду завідуючої господарством філії «Олдиш». 
ОСОБА_1 була звільнена з роботи за власним бажанням, відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. 
На день звільнення - 09 грудня 2024 року, відповідачем не було проведено повний розрахунок та не виплачено нараховану заробітну плату ОСОБА_1 в сумі 52757,58 гривень, а тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 29 січня 2026 року у складі судді Клименко А.Я. було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі – 52757 грн. 58 коп., відмовлено в стягненні витрат на правничу допомогу.
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідачем не було виплачено належних їй сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Скаржник вважає, що рішення Зарічного районного суду міста Суми від 29 січня 2026 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, суд неналежним чином дослідив докази порушуючи норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем подано позовну заяву до суду поза межами тримісячного строку, встановленого для звернення з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі при тому, що останнім, не зазначено жодних поважних причин пропуску даного строку та не заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду. 
Посилаючись на норми Закону, практику Верховного Суду, просив скасувати судове рішення Зарічного районного суду міста Суми від 29 січня 2026 року у справі № 591/13651/25 в частині стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» заборгованості по заробітній платі в сумі 52757,58 гривень та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» заборгованості по заробітній платі відмовити у зв`язку з пропуском процесуального строку на звернення з позовною заявою до суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 13 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 13 лютого2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 березня 2026 року справу призначено в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Челядін С.В., просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Наголошує, що строк позовної давності застосовується лише за заявою сторони у справі, зробленої до ухвалення судового рішення. Відповідачем у відзиві на позовну заяву обґрунтовувалось саме питання, щодо строків передбачених ст. 233 КЗпП України, однак клопотання по їх застосування до суду не заявлялось. Просив врахувати рішення Конституційного Суду України №1-р/2025 від 11.12.2025 у справі №1-7/2024(337/24), оскільки право на захист заробітної плати не повинно бути обмежено.
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи представник АТ «СУМИХІМПРОМ» не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності представника АТ «СУМИХІМПРОМ»
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального та матеріального законодавства України, апеляційна скарга представника АТ «СУМИХІМПРОМ» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Фактичні обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з АТ «СУМИХІМПРОМ», що стверджується копіює трудової книжки позивачки (а.с. 6-7).
09 грудня 2024 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, що підтверджується копією наказу (розпорядженням) №1710 про припинення трудового договору (контракту) від 09.12.2024 (а.с.7 зв.б.).
В день звільнення ОСОБА_1 відповідачем не було виплачено належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає – 52757 грн. 58 коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманих податків і обов`язкових платежів), що підтверджується довідкою№ 144 від 17 березня 2025 року (а.с.8).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем вказаної заборгованості.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновків, що відповідачем порушено права позивачки, передбачені положеннями частини 1 ст. 116 КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що строк звернення до суду позивачкою не пропущений виходячи з наступного.
Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання представника позивачки – адвоката Челядіна С.В. на Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року є необґрунтованими з наступних підстав. 
Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі №1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Зазначено, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України №1-р/2025 від 11.12.2025 у справі №1-7/2024(337/24), визнано неконституційною частину першу ст. 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, які продовжують перебувати у трудових відносинах з роботодавцем. 
Разом з тим, колегія суддів, звертає увагу на те, що позивач звернулась до суду першої інстанції 01 грудня 2025 року, повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільнені датоване 17 березня 2025 року (а.с. 8). 
В апеляційній скарзі представник АТ «Сумихімпром» доказів пропущення позивачкою строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні не надав. 
Так, в судовому засіданні позивачка зазначила, що вона точної дати отримання повідомлення про розрахунок заборгованості АТ «Сумихімпром» при звільненні не пам`ятає. При цьому, представник позивачки, адвокат Челядін С.В., наполягав на тому, що позов було подано в установлені законом строки. 
Враховуючи те, що у трудових спорах тягар доказування покладено саме на роботодавця, відповідачем не надано доказів пропуску строку звернення позивачкою до суду з даним позовом, колегія суддів приходить до висновку, що доводи представника відповідача в апеляційній скарзі з приводу пропуску строку звернення до суду є необґрунтованими. 

У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі «Делькур проти Бельгії» висловлена позиція, що в демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
За наведених підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст. ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2026 року в цивільній справі № 591/13651/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: Я. Л. Петен 

А. О. Замченко