Справа № 638/10942/21
Провадження № 2/638/537/26
РІШЕННЯ
Іменем України
02 лютого 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі: 
Головуючого - судді  Шишкіна О.В.,
секретаря -   Лозової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту», треті особи - ОСОБА_2 , Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання права кредитодавця та іпотекодержателя припиненим,  зобовязання виключити запис про іпотеку, - 
встановив:
У липні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» про визнання припиненим кредитного договору та іпотечного договору. У позовній заяві було зазначено, що 21.04.2008 року між ОСОБА_1 (далі - Позивач) та Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (правонаступник - ПАТ «Фідобанк») укладено договір кредиту №036-II-B/01/08 на надання кредитної лінії без права відновлення. В якості забезпечення виконання Позивачем своїх зобов`язань між ОСОБА_3 (надали - Третя особа) та Акціонерним банком «Факторіал Банк» (правонаступник - ПАТ «Фідобанк») укладено Іпотечний договір №036/08 від 21.04.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстрований у реєстрі за № 739, згідно якого передано у іпотеку АБ "Факторіал-Банк» нерухоме майно: трьох кімнатну квартиру, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Предмет іпотеки), яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
Позивачка зазначала, що належним чином і в повному обсязі виконала умови кредитного договору, погасивши як основну суму заборгованості, так і інші платежі з договору. Проте відповідач не визнає виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, висуває вимоги щодо подальших виплат, а також необґрунтовано нарахованих штрафних санкцій. Крім того, відповідач як іпотекодержатель не вживає заходів щодо вилучення запису про іпотеку з реєстру, що порушує права іпотекодавця - ОСОБА_3 .
Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що позивачка не погасила свою заборгованість за кредитним договором, що надало відповідачу право в односторонньому порядку нарахувати штрафні санкції.
Позивачкою було надано відповідь на відзив, в якому вона наполягала на здійсненні всіх належних виплат за кредитним договором, що, на її думку, підтверджується належними та допустимими доказами - публічним паспортом права вимоги за кредитним договором № 036-П-В/01/08 від 21.04.2008 року та копіями чеків Приватбанк.
Відповідач не скористався правом надати заперечення.
Треті особи по справі - ОСОБА_3 та Департамент реєстрації Харківської міської ради не скористалися своїм правом на надання пояснень і не забезпечили участь своїх представників у судових засіданнях.
Ухвалою суду від 08.09.2025 року третю особу - ОСОБА_3 було замінено його правонаступником - сином  ОСОБА_2 .
29.09.2025 року позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог, в яких з посиланням на нові правові висновки Верховного Суду щодо ефективного способу захисту виклала свої позовні вимоги в такій редакції: 1. Визнати відсутність права кредитодавця (визнати його право припиненим) за договором кредиту №036-П-B/01/08 на надання кредитної лінії без права відновлення від 21.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та АБ «Факторіал-Банк». 2. Визнати відсутність права іпотекодержателя (визнати його право припиненим) за іпотечним договором №036/08 від 21.04.2008 р., укладеним між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстрованим у реєстрі за № 739. 3. Зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради виключити запис про іпотеку: 9699541 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого Іпотекодержателем - ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» обтяжено нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .
Протокольною ухвалою суду зазначена заява була прийнята до розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено наступне. 
21.04.2008 року між ОСОБА_1 (далі - Позивач) та Акціонерним банком «Факторіал-Банк» (правонаступник - ПАТ «Фідобанк») укладено договір кредиту №036-II-B/01/08 на надання кредитної лінії без права відновлення. В якості забезпечення виконання Позивачем своїх зобов`язань між ОСОБА_3 (надали - Третя особа) та Акціонерним банком «Факторіал Банк» (правонаступник - ПАТ «Фідобанк») укладено Іпотечний договір №036/08 від 21.04.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстрований у реєстрі за № 739, згідно якого передано у іпотеку АБ "Факторіал-Банк» нерухоме майно: трьох кімнатну квартиру, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Предмет іпотеки), яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності.
Протягом 2008-2019 рр. позивачка погашала заборгованість за кредитним договором, і станом на 01.09.2019 р. загальний розмір її заборгованості становив 167 578,47 грн. Це підтверджується одержаним позивачкою листом ПУАТ «Фідобанк» від 25.10.2019 р. № 11-3/1460-ЛК/155, в якому зазначено, що заборгованість за кредитним договором № 036-П-В/01/08 від 21.04.2008 р. становить 167 578,47 грн (станом на 01.09.2019 р.)
У подальшому ОСОБА_1 були здійснені наступні платежі на користь ПУАТ «Фідобанк»:
3 000 грн. - від 05.09.2019 р.
2 800 грн. - від 15.10.2019 р.
2 800 грн. - від 08.11.2019 р.
2 900 грн. - від 04.12.2019 р.
Усього: 11 500 грн.
Таким чином, станом на 01.01.2020 р. заборгованість за кредитним договором становила: 156 078,47 грн. (167 578,47 грн. - 11 500 грн.). Дані обставини підтверджуються копіями квитанцій, які додані до позовної заяви.
Додатковим доказом саме такого розміру заборгованості ОСОБА_1 є публічний паспорт права вимоги за кредитним договором № 036-П-В/01/08 від 21.04.2008 р., розміщений на Інформаційному порталі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (посилання http://torgi.fg.gov.ua/catalog/krediti/f-do/210360/) кредитний договір не є простроченим та має таку структура боргу станом на 01.09.2019 р.:
Загальний залишок заборгованості (без штрафів та пені), - 167578,47 грн.
Залишок по тілу кредиту, - 166745,51 грн.
Залишок по процентам,- 832,96 грн.
Залишок по комісіям,-  0 грн.
Залишок по пеням і штрафам,- 0 грн.
Залишок заборгованості у валюті кредиту (без штрафів та пені) 167578,47 грн.
Дата останнього платежу - 07.08.2019 року.
Суд погоджується з доводами позивачки, що залишок боргу 156 078,47 грн. (станом на 01.09.2019 р.) підтверджується належними та допустимими доказами.
У той же час, судом встановлено, що відповідач - ТОВ "Фінансова компанія "Маніту" не погоджувався з вказаною заборгованості, вважаючи, що сума боргу ОСОБА_1 за договором кредиту № 036-П-В/01/08 від 21.04.2008 р. становить 158 886,82 грн. станом на 26.12.2019 р., що відрізняється від розрахунку позивачки на 2808,35 грн (158 886,82 грн. - 156 078,47 грн.).
Проте судом встановлено, що у подальшому ОСОБА_1 здійснила платежі на загальну суму 158 900 грн., що перевищує розмір заборгованості, який зазначався самим відповідачем.
Зазначені обставини підтверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків Приватбанку:
3 000 грн. - від 09.01.2020 р. 
3 200 грн. - від 10.02.2020 р. 
3 300 грн. - від 10.03.2020 р. 
3 200 грн. - від 06.04.2020 р. 
3 200 грн. - від 07.05.2020 р. 
3 200 грн. - від 10.06.2020 р. 
3 200 грн. - від 09.07.2020 р. 
136 600 грн. - від 21.07.2020 р. 
Усього: 158 900 грн.
У контексті цього питання суд вважає за необхідне застосувати висновок Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладений у постанові від 04.08.2021 року у справі № 185/446/18. Зокрема, суд касаційної інстанції наголосив, що в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У даному випадку позивачка погасила свою заборгованість у розмірі, зазначеному відповідачем, який, однак, не визнає належне виконання зобов`язання, що суперечить засадам добросовісності. Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо невиконання позивачкою своїх обов`язків за договором, оскільки, по-перше, у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачкою цих вимог, а по-друге, відповідач отримав суму кредиту в повному обсязі, що свідчить про досягнення ним мети договору.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави "Позика", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України "Про іпотеку").
Згідно із частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Правовий аналіз норм статті 593 ЦК України, статей 3, 17 Закону України "Про іпотеку" дозволяє дійти висновку про те, що застава (іпотека) як забезпечувальне зобов`язання, яке має похідний характер від основного зобов`язання, припиняється, зокрема, у разі припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання повним його виконанням.
Стосовно способу захисту - суд погоджується, що обраний позивачкою спосіб захисту є ефективним і відповідає чинному законодавству, а також практиці Верховного Суду. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц ВП ВС відступила від власного правового висновку і правового висновку ВСУ щодо належного способу захисту прав та інтересів поручителя, визначивши, що позовна вимога про визнання договору поруки припиненим є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності. Для захисту інтересу від юридичної невизначеності, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше, поручитель може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку. Якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки припиненим, хоча її мета, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР (справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року №8-рн/2003), положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі сплаченого судового збору 2724,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12-13, 76-81, 131, 141, 178, 223-224, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.
Визнати відсутність права кредитодавця (визнати його право припиненим) за договором кредиту №036-П-B/01/08 на надання кредитної лінії без права відновлення від 21.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та АБ «Факторіал-Банк».
Визнати відсутність права іпотекодержателя (визнати його право припиненим) за іпотечним договором №036/08 від 21.04.2008 р., укладеним між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстрованим у реєстрі за № 739.
Зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради виключити запис про іпотеку: 9699541 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого Іпотекодержателем - ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» обтяжено нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .
Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» (61003, м. Харків, майдан Конституції, 1, 6 під`їзд, 6 поверх, код ЄДРПОУ 42585871, тел. 0957411832,e-mail fincompany201@gmail.com) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел.: НОМЕР_2 ) відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2724,00 грн.

Головуючий: суддя         О.В. Шишкін