П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 556/2960/24
Провадження № 22-ц/4815/37/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В., 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без (повідомлення) виклику учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" – адвоката Романенка Михайла Едуардовича на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс" про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
10.10.2024 року ТОВ «Діджи фінанс» (надалі – позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі – відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компані Інвест Фінанс" про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.03.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту №10003305824, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача в сумі 5900 грн.
05.09.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Інвест Фінанс» укладено Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Інвест Фінанс» Права Вимоги до Боржників.
Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 21 569,22 грн., з яких: 5 900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15669,22 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами; 0,00 грн. - заборгованість за пенею.
Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги до ОСОБА_1 , останній не виконав зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора (ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС»), внаслідок чого допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 21 569,22 грн.
З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ "Діджи Фінанс" оскаржує його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин справи.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові ТОВ «Діджи Фінанс», мотивувавши свої висновки тим, що ним не було надано доказів надання ОСОБА_1 кредиту. Звертає увагу на те, що між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 10003305824 від 06.03.2021 року, підписаний позичальником з використанням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними про його введення у електронній системі Товариства, а відсутність відображення безпосередньо в тексті кредитного договору символів надіслання позичальнику цифрового підтвердження саме по собі у контексті конкретних обставин цієї справи не може свідчити про не укладення відповідного правочину.
Відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 5900,00 грн. Звертає увагу суду, що позивачу не відомий номер картки, як і первісному кредитору. Повний номер картки вводиться позичальником та автоматично зашифровується і зберігається у самій платіжній системі, через яку здійснюються платежі. Дані кошти були перераховані через платіжну систему ТОВ «Платежі Онлайн», яке є оператором системи платежів «Platon», про перерахування 06.03.2021 11:45 год. на картку №№ НОМЕР_1 , зазначену відповідачем у заяві позичальника № 10003305824 від 06.03.2021.
При цьому, згідно інформації АТ «Таскомбанк» вказує, що вказана сума була зарахована на рахунок ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_2 ), а не безпосередньо а рахунок ОСОБА_1 . Посилається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 31.01.2024 у справі №671/1832/20, факт зарахування коштів третій особі за вказівкою позичальника не є підставою для визнання договору неукладеним чи не підписаним.
Звертають увагу суду, що дані обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання кредитних зобов`язань перед позивачем, так як він є стороною кредитного договору, незалежно від того, чи було втручання третіх осіб.
Вважає, що на момент розгляду справи відсутні рішення суду, які б звільняли відповідача від виконання зобов`язання за кредитним договором. Докази подані представником відповідача ОСОБА_3 , вказують на те, що проводиться досудове розслідування за №12021186230000068 від 27.04.2021, в якому на даний момент не встановлено фактичних даних які вказували на те, що саме невідома особа шляхом обману чи зловживання довірою заволоділа чужим майном, а саме скористалася анкетними даними гр. ОСОБА_1 та уклала кредитний договір з ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС» (попереднє найменування ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», а тому це не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності.
З огляду на вище викладене, апелянт вважає, що надані позивачем докази, підтверджують укладення кредитного договору в електронному вигляді і відповідач пройшов процедуру аутентифікації иа підтвердження угоди. Наявність документів, підтверджує отримання кредитних коштів на картковий рахунок, зазначений відповідачем та її належне виконання з боку первісного кредитора.

18.08.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу за вх. №1-5052/25, в якому представник відповідача адвокат Крестинська Л.А. просить рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року у справі №556/2960/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Діджи Фінанс" залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З наявного в матеріалах справи договору №10003305824 від 06.03.2021 укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , вбачається що за умовами п.1.2, товариство надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 5 900,00 грн.. Договір підписано Електронним підписом накладеним одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. п. 1.3 Договору, визначено строк кредитування 7 (сім) календарних днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів/ розрахунків, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредитування може бути продовжено у відповідно до порядку та умов, визначених цим Договором.
За умовами договору про надання споживчого кредиту №10003305824 від 06.03.2021 року сторонами передбачено надання кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 
Відповідно до п.1.4 Кредитного договору, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за Процентною ставкою. Зазначена процента ставка нараховується:
-в межах строку кредитку, передбаченого п. 1.3 цього Договору;
-в межах строку, на який було продовжено строк кредитування за домовленістю Сторін, якщо інший розмір процентної ставки не передбачено відповідною додатковою угодою до цього Договору із урахуванням Програми лояльності.
У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.3. цього Договору, без укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, особливі умови, встановлені для Позичальника промокодом за Програмою лояльності, втрачають силу, застосовується Базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за Базовою процентною ставкою. При цьому, Позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Позичальника, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої цим Договором, а можливість отримання знижки забезпечена для Позичальника лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором.
П. 1.5. Договору мета отримання кредиту: споживчі цілі.
П. 1.6. Договору орієнтована реальна річна процента ставка на дату укладення цього Договору складає 624.15% річних.
П. 17.7. Договору визначає загальну вартість кредиту на дату укладення цього Договору складає 6 606.23 грн.
Відповідно до п. 2.1., кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Товариству з метою отримання кредиту.
Також, як вбачається із Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту №10003305824 від 06.03.2021, сторонами підписаний графік платежів/розрахунків загальної вартості кредиту. Вказаний документ підписаний електронним підписом відповідача та представника банку і датовані 06.03.2021.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за кредитним договором №10003305824 від за період з 06.03.2021 року до 23.08.2021 року становить 21 569.22 грн., яка складається з: суми заборгованості – 5 900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15669,22 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами; 0,00 грн. - заборгованість за пенею.
05.09.2022 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Інвест Фінанс» Права Вимоги до Боржників.
Відповідно до Витягу з додатку до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21569,22 грн., з яких: 5900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15669,22 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами; 0,00 грн. - заборгованість за пенею.
Згідно Інформаційної довідки №62/5455/12 від 14.12.2022, ТОВ «Платежі Онлайн» як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що на сайті торговця, через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція №31502-39435-99323, сайт торговця CASHBERRY.COM.UA, дата та час проведення транзакції - 06.03.2021, 11:45:46; номер картки – НОМЕР_1 ; сума транзакції - 5 900 грн. 

На виконання ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.01.2025 року, АТ «Таскомбанк» №633/47.7.-БТ від 07.02.2025, надано інформацію щодо транзакції, зазначеної в резолютивній частині ухвали. Встановлено, що грошові кошти в сумі 5.900,00 гривень було зараховано на банківську платіжну картку № НОМЕР_3 , ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) AT «ТАСКОМБАНК» оформлено віртуальну банківську платіжну картку № НОМЕР_3 , яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія (а.с. 132).
Також надіслано додаток: виписку з рахунку НОМЕР_5 , за період з 06.03.2021 по 09.03.2021. Клієнт – ОСОБА_2 (а.с. 133).
Згідно інформації Прат «ВФ Україна» №GD-25-04427 від 04.04.2025, абонентський номер НОМЕР_6 , обслуговувується знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ «ВФ Україна, тому визначити абонента в користуванні якого знаходиться вказаний телефонний номер немає можливості. Вхідні, вихідні дзвінки, SMS - повідомлення за 06.03.2021 по даному абонентському номеру надходили з м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Сторона позивача на підтвердження позовних вимог долучила до матеріалів справи копію договору про надання споживчого кредиту №10003305824 від 06.03.2021 року, де зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису.
Як правильно встановлено судом першої інстанції матеріали справи не містять пітвердження підписання сторонами вказаного документу електронним підписом (ідентифікатором), які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу банком кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.
Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка особового рахунку клієнта (рух коштів) підтверджує виконання за день операцій клієнтом.
Натомість, виписка по рахунку вказує, що кредитні кошти по вказаному договору ОСОБА_1 не отримував, а отримувала інша особа, що підтверджується інформацією АТ «Таскомбанк» №633/47.7.-БТ від 07.02.2025.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
Не заслуговує на увагу аргумент апелянта, що відомості паспорта громадянина України ОСОБА_1 , вказані в договорі, є дійсними і сам паспорт згідно відомостей офіційного сайту Державної міграційної служби України є дійсним, оскільки з матеріалів справи встановлено, що кредит був оформлений без пред`явлення кредитній установі паспорта, так і в матеріалах справи відсутня копія вказаного документу.
Надані позивачем матеріали містять лише зазначення персональних даних відповідача (ПІБ, РНОКПП), однак саме по собі відображення таких даних у тексті договору або анкети заяви не підтверджує, що правочин було вчинено саме відповідачем.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що відсутність доказів ідентифікації особи або належного підтвердження акцепту умов договору виключає можливість вважати договір укладеним.
У постанова КЦС ВС від 4 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23 (провадження 61-4523св25), суд касаційної інстанції зазначив, що розміщення договору за посиланням у простому PDF-форматі не є підтвердженням цілісності й незмінюваності тексту цього договору, оскільки цей формат дає можливість власнику вебсторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого PDF-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності й незмінюваності електронного документа.
Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за наданим кредитом у розмірі 21 569,22 грн. подано лише розрахунок заборгованості, з якого неможливо встановити його правильність та об`єктивність.
Розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони позивача. Він не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості.
Позивачем не надано доказів, щодо повідомлення відповідача про укладення договору факторингу, відповідності до ч. 1 ст. 1082 ЦК України.
Колегія судді, бере до уваги своєчасне повідомлення про кримінальне правопорушення, за заявою відповідача про те, що 06.03.2021 року невідома особа шляхом обману та зловживання довірою вчинила шахрайські дії, а саме оформила кредит на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 та заволоділа грошовими коштами в сумі 5 900 грн., що підтверджується витягом з ЄРДР №12021186230000068 від 27.04.2021.
Верховний Суд у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18 наголосив, що у разі ненадання стороною належних доказів, суд може визнати вказану обставину недоведеною.
Колегія відхиляє посилання представника ТОВ «Діджи Фінанс», що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи (а.с. 175 зворот), позивач в свою чергу, був позбавлений можливості надати роз`яснення щодо наданих із позовом додатків та додати відповідні докази, оскільки такі посилання не відповідають вимогам ст. 13 ЦПК України.
З огляду на положення ст.ст. 12, 13 ЦПК України, саме позивач мав визначитися із обсягом доказів, на яких він ґрунтує свої вимоги, та надати суду відповідні докази. При цьому слід врахувати, що ТОВ «Діджи Фінанс» є фінансовою компанією та має бути обізнаним щодо того якими саме доказами мають бути підтверджені обставини надання кредиту та наявності заборгованості. Відповідно, ризики ненадання таких доказів мають бути покладені саме на ТОВ «Діджи Фінанс».
Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог через їх недоведеність є законним та обґрунтованим.
Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду у постанові від 31.01.2024 у справі №671/1832/20, у якій було зроблено правовий висновок щодо факт зарахування коштів третій особі за вказівкою позичальника не є підставою для визнання договору неукладеним чи не підписаним.
Частина 2 статті 89 ЦПК України, встановлює, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, сукупність наданих доказів не підтверджує позовні вимоги, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам і з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.
Водночас в мотивувальній частині рішення суд встановив, що з довідки, виданої ТДВ «Рівне-формація» №01/04-19 від 20.01.2025, ОСОБА_1 працює у ТДВ «Рівнефармація» на посаді фармацевта аптеки № 17 з 02 липня 2018 року (згідно наказу № 109-к/тр від 26.06.2018) по даний час.
Відповідно до табелю обліку робочого часу за березень 2021 року, ОСОБА_1 06 березня 2021 року працював за основним місцем роботи в Аптеці № 17, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Суд першої інстанції, зробив висновок, що вище вказані докази спростовують викладені у позовній заяві твердження позивача, що кредитний договір був укладений з ОСОБА_1 і саме він отримав кредитні кошти.
Перебування особи на робочому місці не виключає технічної можливості укласти договір дистанційно. Табель підтверджує факт перебування на роботі, але не доводить неможливість використання телефону чи комп`ютера для його укладення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Ураховуючи встановлені апеляційним судом обставини та приписи ч. 4 статті 376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06.06.2025 року необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду, посилання на перебування відповідача ОСОБА_1 06 березня 2021 року за основним місцем роботи в Аптеці № 17, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , щодо того, що вказані докази спростовують викладені у позовній заяві твердження позивача, що кредитний договір був укладений з ОСОБА_1 і саме він отримав кредитні кошти, в решті рішення суду залишити без змін.
Підстав для перерозподілу судових витрат у вигляді судового збору на підставі положень ст. 141 ЦПК України відсутні, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" задовольнити частково.
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання на перебування відповідача ОСОБА_1 06 березня 2021 року за основним місцем роботи в Аптеці № 17, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , як на доказ неможливості укладення ним договору №10003305824 від 06.03.2021.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:         Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.