Справа № 548/2664/25
Провадження № 2/548/155/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повний текст)
10.02.2026 м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Т. М. Лідовець,
за участі секретаря судового засідання - Т. В. Манжос,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі — ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтуванні вимог зазначив, що 06.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4191911 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір № 4191911 від 06.12.2023). За взаємною згодою відповідно до пунктів 1.2-1.3 договору сторони погодили суму кредиту, що складає 4000 грн, строк кредиту - 360 днів з 06.12.2023 до 30.11.2024, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте якщо позичальником не виконуються зазначені умови договору, застосовується повна ставка кредитування у розмірі 2 % у день.
Відповідно до умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 4000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що також підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу № 27/02/25, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські фінансові операції за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20297,52 грн, з яких: 3994,40 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16303,12 грн - заборгованість по процентам, нарахованих первісним кредитором, 0грн — заборгованість за штрафом.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконував належно зобов`язання за договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ні на рахунки первісного кредитора.
Станом на дату укладення Договору факторингу від 27.02.2025 №26/07/2024 строк дії кредитного договору № 4191911 від 06.12.2023 не закінчився. У межах строку дії кредитного договору № 4191911 від 06.12.2023 ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27.07.2025 до 29.11.2024 включно за 126 календарних днів нарахувало процентів в сумі 10065,88 грн.
Позивач стверджує, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» за кредитним договором № 4191911 від 06.12.2023 в розмірі 30363,41 грн, з яких: 3994,40 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16303,12 грн — як заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором та 10065,888 грн, нарахованих позивачем.
На підставі викладеного, товариство просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 30363,41 грн; в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу, що здійснюватиме примусове виконання судового рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І= ((si*s):100) – s, де І – сума інфляційних втрат, sі – індекс інфляції за певний період, s – сума заборгованості, 100 – переведення відсотків; розрахунок 3% річних за формулою: С*3*100:365*Дн., С – сума основного боргу, 3 – 3% річних, 100 –переведення відсотків, 365 – кількість днів у році, Дн. – кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму заборгованості з відповідача на користь позивача. Окрім того, позивач просить стягнути судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422, 40 грн та на витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 02.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, належно був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. У заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належно був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на те, що відповідач належно був повідомлений про дату, час та місце судових засідань, про причини неявки суд не повідомив, правом на відзив не скористався, клопотань про відкладення чи розгляду справи за його відсутності до суду не надходило, суд, вважає за можливе, слухати справу за відсутності відповідача з огляду на наявність в матеріалах справи належних та допустимих доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відтак, за згодою представника позивача відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд постановив про заочний розгляд справи.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються главою 48 «Виконання зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.
06.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4191911 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання відповідачем договору електронним підписом 17095 (а. с. 74-84).
За взаємною згодою сторони погодили такі умови договору. Відповідно до пункту 1.2. сума кредиту складає 4 000 грн. Згідно із пунктом 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка складає 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, передбаченого пунктом 1.3 Договору.
Згідно з пунктом 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки)  НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в загальній сумі 4000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та листом-повідомленням АТ КБ “ПриватБанк” від 20.01.2026 (а. с. 91, 139).
27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу № 27/02/25, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Українські фінансові операції за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а. с. 23-31).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20297,52 грн, з яких: 3994,40 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16303,12 грн — як заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором (а. с. 114).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 4191911 від 06.12.2023 у ОСОБА_1 перед ТОВ «Лінеура Україна» існувала заборгованість на суму 20297,52 грн, з яких: 3994,40 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16303,12 грн — як заборгованість за відсотками (а. с. 83-90).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Українські фінансові операції» надіслало відповідачу повідомлення на його електронну пошту (а. с. 98).
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ні на рахунки первісного кредитора.
Станом на дату укладення Договору факторингу від 27.02.2025 №26/07/2024 строк дії кредитного договору № 4191911 від 06.12.2023 не закінчився. У межах строку дії кредитного договору № 4191911 від 06.12.2023 ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27.07.2024 до 24.11.2024 за 126 календарних днів нарахувало процентів за користування кредитними коштами в сумі 10066,14 грн (а. с. 116).
За розрахунком позивача ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції” за кредитним договором № 4191911 від 06.12.2023 в розмірі 30363,41 грн, з яких: 3994,40 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 16303,12 грн — як заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 10 065,888 грн — заборгованість за відсотками, нарахованими позивачем.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (стаття 514 ЦК України).
Зі змісту статей 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки.
Відповідно до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Положеннями статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Так, згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із встановлених обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ «Українські фінансові операції» виступає правонаступником кредитодавця (виконавцем послуги кредитування) ТОВ «Лінеура», а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.
Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства та надані у справі докази, керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає доведеним факт укладення Договору № 4191911 від 06.12.2023 між ТОВ «Лінеура» і ОСОБА_1 та отримання ним кредитних коштів.
ОСОБА_1 у справі не надав належних та допустимих доказів на підтвердження оплати заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 3994,40грн, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь товариства.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, які нараховані первісним кредитором, позивачем у розмірі 16 303,12 та 10 666,888 грн, суд виходить з такого.
Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон) передбачено порядок розрахунку реальної річної та денної процентної ставки, а також склад загальних витрат за кредитом для забезпечення прозорості умов кредитування.
Як вбачається з матеріалів справи позивач у своїх розрахунках фактично виходить зі щоденного нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на день (стандартна ставка) включно до 29.11.2024.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» розрахунок реальної річної та денної процентної ставки має здійснюватися з урахуванням усіх загальних витрат за кредитом для споживача (проценти, комісії, інші платежі третім особам), а денна процентна ставка не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (24.12.2023 — 21.04.2024); протягом наступних 120 днів 1,5% (22.04.2024-19.08.2024), з 20.08.2024 – 1%.
З урахуванням наведених вимог Закону, максимально можливий розмір нарахованих процентів за Договором № 4191911 від 06.12.2023 у межах строку договору, розміру процентної ставки, вказаних у кредитному договорі та проведеного розрахунку позивачем становить: 4 грн (4000 грн х 0,01% х 10 днів за період з 06.12.2023 до 15.12.2023) + 8 грн (3999,40 грн х 0,01% х 20 днів за період з 16.12.2023 до 04.01.2024) + 8638,70 (3999,40 х 2% х 108 днів за період з 05.01.2024 до 21.04.2024) + 5759,14 (3999,40 х 1,5% х 96 днів за період з 22.04.2024 до 26.07.2024)-10 грн = 14395,44 грн.
Отже, заборгованість за процентами за кредитним договором складає 14395,44 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в іншій частині заявленого ТОВ «Українські фінансові операції» розміру заборгованості за процентами позивачем нараховано безпідставно, оскільки за умовами пункту 1.1. договору факторингу перейшло лише право грошової вимоги до відповідача і не передбачено право нарахування процентів новим кредитором.
Щодо нараховування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями частин 10 та 11 статті 265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості суд зазначає наступне.
Відповідно до частини десятої статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Суд зазначає, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні частини десятої статті 265 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування відсотків чи пені у порядку, передбаченому частиною десятою статті 265 ЦПК України є правом суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України).
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України(частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Ураховуючи, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягнення трьох процентів річних за частиною другою статті 625 ЦК України та відповідно не задовольняв такої вимоги, у суду відсутні підстави для застосування положень частини десятої статті 265 ЦПК України.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором в сумі 18 389,84 грн, що включає заборгованість за основним боргом — 3994,40 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами — 14 395,44 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з їх безпідставністю.
У порядку статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1468 грн (60,6% від 2422,40 грн).
При зверненні з позовом ТОВ «Українські фінансові операції» у заяві зазначило про наявність судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «Українські фінансові операції» надано:
- копію договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024А від 01.08.2024, що укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» (Клієнт) та адвокатом Дідухом Є. О. (а. с. 59);
- Детальний опис робіт (наданих послуг ) № 4191911 від 06.12.2023 (а. с. 18);
- Заявку № 4191911 від 06.12.2023 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024А від 01.08.2024 (а. с. 94);
- Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.11.2025 згідно з Договором № 01/08/2024А від 01.08.2024, в якому зазначено вартість наданих послуг 10000 грн (а. с. 92).
Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
За змістом частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас вказані положення статті 137 ЦПК України не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Відповідно до частин другої, третьої, восьмої, дев`ятої статті 141 ЦПК України інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
За змістом статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (№ 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268).
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22 зазначив, що положення статті 137 ЦПК України не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.
Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відтак, з урахуванням складності справи, очевидною не співмірністю витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн з ціною позову 30363,41 грн і сумою отриманого кредиту 4000,00 грн, суд зменшує витрати на оплату правничої допомоги, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача із 10000,00 грн до 3000,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1818 грн (60,6% від 3000 грн).
Керуючись статтями 10, 12, 13, 89, 141, 258, 264-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позов товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за Договором № 4191911 від 06.12.2023 у розмірі 18 399 (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень 84 копійки, що включає заборгованість за основним боргом — 3999 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 40 копійок, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами — 14 395 (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень 44 копійки.
В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 1468 (одну тисячу чотириста шістдесят вісім) гривень у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та 1818 (одну тисячу вісімсот вісімнадцять) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ 40966896, юридична адреса: місто Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2.
Відповідач — ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повний текст рішення складений 16.02.2026.

Суддя Т. М. Лідовець