ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року 
м. Харків 
справа № 638/25067/25
провадження № 22-ц/818/2169/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1  
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року у складі судді Гребенюк В.В. -
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із позовом в якій просила визнати припиненим обтяження (іпотеку) нежитлових приміщень № 1-9 в літері «А-6», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_1 , вчинене на підставі іпотечного договору № 08-252, посвідченого 15.10.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за реєстровим № 4722 (заборона відчуження за реєстровим № 4723) та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 20.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В. за реєстровим № 548 та виключити записи про обтяження (іпотеку): - у Державному реєстрі речових прав та його складових частинах після 2013 року: заборону, реєстраційний номер обтяження: 20189437, дата реєстрації 31.10.2007 року; іпотеку, реєстраційний номер іпотеки: 20189476, дата реєстрації 15.10.2008 року; - у Єдиному реєстрі заборон до 2013 року: заборону, реєстраційний номер обтяження:8076389, дата реєстрації 15.10.2008 року; - у Єдиному реєстрі іпотек до 2013 року: іпотеку, реєстраційний номер іпотеки: 8076450, дата реєстрації 15.10.2008 року. А також, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 968,96 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00грн.
Позов обґрунтовано тим, що 15.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота» (з 14.05.2010 року - Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті ворота») та ОСОБА_3 було укладено Договір № 573 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 1 582 000,00 грн., а позичальник зобов`язався на умовах, передбачених Кредитним договором, повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. У забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між АКБ «Золоті Ворота» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено іпотечні договори № 08-251 та № 08-252.
У зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором, 01.07.2010 року Шевченківським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення по справі № 2-1651/09, яким було задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за кредитним договором № 573 від 15.10.2008 року в сумі 2 181 790,01 грн. (два мільйони сто вісімдесят одна тисяча сімсот дев`яносто гривень 01 коп.).
20.04.2017 року між АТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» було укладено договір № 163 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» отримало усі права первісного кредитора (ПАТ «Банк Золоті Ворота») за Договором № 573 про надання споживчого кредиту від 15.10.2008 року. Розмір прав вимоги, що був відступлений банком на користь нового кредитора згідно умов цього договору станом на 20.04.2017 року становив 4 146 971, 91 грн.
В той же час, як зазначає позивач, заборгованість за Договором № 573 від 15.10.2008 року у сумі 2 181 790,01 грн., встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова у справі № 2-1651/09 від 01.07.2010 року, була сплачена у повному обсязі.
01.09.2025 ОСОБА_1 на адресу арбітражного керуючого ТОВ «ФК Горизонт» (з 03.08.2023 року Іпотекодержатель перебуває в процедурі банкрутства) було направлено Заяву про повну сплату заборгованості та підстави для припинення іпотеки та обтяження належного їй нерухомого майна. Однак, відповідачем було відмовлено у знятті заборони відчуження нерухомого майна та припиненні обтяжень, у зв`язку з нібито неповним погашенням суми заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року відмовлено у відкриті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки відповідно до відповіді №2141764 від 17.12.2025 з ЄДР щодо ТОВ «ФК «Горізонт» порушено справу про банкрутство, тому відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкротства, даний спір підлягає розгляду за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та Кодексом України з процедур банкротства.
Не погодившись із ухвалою суду,  ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права. 
Апеляційна скарга вмотивована тим що спір про припинення іпотеки та виключення з Державних реєстрів записів про обтяження у зв`язку із виконанням зобов`язання є немайновим спором і не стосується питання формування активів боржника ТОВ «ФК «Горизонт» Зазначає що предметом спору є припинення договору іпотеки нерухомого майна, тому до позовних вимог повинні бути застосовані правила виключної підсудності.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Відмовляючи у відкритті провадження в зазначеній цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкротства, даний спір підлягає розгляду за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та Кодексом України з процедур банкротства.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції за таких обставин.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 15.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота» (з 14.05.2010 року - Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті ворота») та ОСОБА_3 було укладено Договір № 573 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 1 582 000,00 грн., а позичальник зобов`язався на умовах, передбачених Кредитним договором, повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. У забезпечення виконання зазначеного кредитного договору між АКБ «Золоті Ворота» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено іпотечні договори № 08-251 та № 08-252.
У зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором, 01.07.2010 року Шевченківським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення по справі № 2-1651/09, яким було задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк Золоті Ворота» у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» заборгованість за кредитним договором № 573 від 15.10.2008 року в сумі 2 181 790,01 грн. (два мільйони сто вісімдесят одна тисяча сімсот дев`яносто гривень 01 коп.).
20.04.2017 року між АТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» було укладено договір № 163 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» отримало усі права первісного кредитора (ПАТ «Банк Золоті Ворота») за Договором № 573 про надання споживчого кредиту від 15.10.2008 року. Розмір прав вимоги, що був відступлений банком на користь нового кредитора згідно умов цього договору станом на 20.04.2017 року становив 4 146 971, 91 грн.
01.09.2025 ОСОБА_1 на адресу арбітражного керуючого ТОВ «ФК Горизонт» (з 03.08.2023 року Іпотекодержатель перебуває в процедурі банкрутства) було направлено Заяву про повну сплату заборгованості та підстави для припинення іпотеки та обтяження належного їй нерухомого майна. Однак, відповідачем було відмовлено у знятті заборони відчуження нерухомого майна та припиненні обтяжень, у зв`язку з нібито неповним погашенням суми заборгованості за кредитним договором, що й стало підставою для звернення до суду.
Згідно відповіді № 2141764 від 17.12.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горізонт» (код 39013897, місцезнаходження: Україна, 01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ ШОТА РУСТАВЕЛІ, будинок 44, офіс 104), порушено справу про банкрутство № 910/20940/21. Провадження у справі про банкрутство, як свідчить копія ухвали від 24.01.2022 у названій справі, доступна у Єдиному державному реєстрі судових рішень, здійснюється Господарським судом м. Києва.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Згідно з інформацією з Єдиного реєстру судових рішень ухвалою господарського суду м. Києва від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі №910/20940/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт»
У постанові Великої Палати Верховного Суду від11 травня 2021 року в справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) зазначено, що: «в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.
Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.
Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення нових справ».
У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.
Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.
До того ж, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не тільки з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а також надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020р. у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Водночас, у п.57 постанови Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок, згідно якого до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці
Предметом розгляду у цій справі є вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Горизонт» про визнання іпотеки такою, що припинена та зобов`язання Відповідача здійснити певні дії, що є наслідком такого припинення.
Отже, характер правовідносин між учасниками справи свідчать про те, що у ОСОБА_1 існує спір з ТОВ «ФК «Горизонт» про припинення іпотеки за іпотечним договором № 08-252 укладеним між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_1 , посвідчений 15.10.2008 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. у зв`язку із припиненням основного зобов`язання належним його виконанням. Вказані позовні вимоги не підлягають вартісній оцінці і не впливають на майновий стан Відповідача.
Щодо посилання апелянта на застосування норм виключної підсудності судова колегія зазначає наступне.
Нормами ЦПК України передбачено, що існує підсудність справ: загальна, тобто за місцезнаходженням відповідача (згідно ст. 27 ЦПК України) та альтернативна, тобто за вибором позивача (згідно ст. 28 ЦПК України).
Позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред?являються до суду за загальними правилами підсудності. (ст. 28 ЦПК). Однак, суд має враховувати право споживача на пред?явлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування цієї особи або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ст. 28 ЦПК).
Підстави для передачі цивільної справи з одного суду до іншого чітко регламентовані ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:
1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;
2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;
3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.
Частиною 2 статті 31 ЦПК України передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
Правила статті 30 ЦПК про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз?яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об?єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.
Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об?єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. До прикладу, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що правила статті 114 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).
Позивач звернувся до суду з такими позовними вимогами як: визнання визнання припиненою іпотеку за іпотечним договором.
Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач ставить питання про припинення договору іпотеки нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення №1-9 в літері «А-6» що розташовані за адресою: м. Харків, проспект незалежності, 7.
За правилами виключної підсудності спір пов`язаний з нерухомим майном має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна.
Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Таким чином, зважаючи на те, що предметом спору є договір іпотеки нерухомого майна, оскільки спір пов?язаний з правом позивача на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги щодо застосовуються правила виключної підсудності є обґрунтованими.
Отже, враховуючи викладене колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розгляду позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Горизонт» про визнання іпотеки такою, що припинена у межах справи про банкрутство ТОВ «ФК «Горизонт», та такий спір підлягає розгляду судом за правилами передбаченими цивільним кодексам та цивільним процесуальним кодексом України.
З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що суд не наддав належної оцінки наданим позивачем доказам та дійшов помилкового висновку про відмову у відкриті провадження.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року у складі - скасувати. 
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий         О.Ю. Тичкова

Судді          О.В. Маміна

В.Б. Яцина