ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1379/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яким просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 18 листопада 2024 року про закінчення виконавчого провадження №74334310.

Позовні вимоги мотивує тим, що Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 за № 260/300/22 зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області з 21 грудня 2021 року. 
05.03.2024 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за результатом розгляду заяви стягувача від 23.02.2024 про примусове виконання рішення суду, за виконавчим листом Закарпатського окружного адміністративного суду №260/300/22/2022 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74334310, яка рекомендованими листами надіслана сторонам виконавчого провадження.
20.06.2024 ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ винесена постанова про накладення штрафу на боржника Державну фіскальну службу України за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5 100 грн., яка на адресу позивача не надходила. 
29.07.2024 ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ винесена постанова про накладення штрафу на боржника - Державну фіскальну службу України за повторне невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 10 200 грн., яка на адресу позивача не надходила. 
18.11.2024 ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ винесена постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №74334310 на підставі п.11 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII), яка на адресу позивача не надходила.
Незважаючи на відсутність відомостей про внесення ТУ ДБР у місті Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення службовими особами Державної фіскальної служби України правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України при виконанні рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 р. за № 260/300/22, ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ бездіяльність ТУ ДБР у місті Києві у відповідності до вимог ч.1, п.1, ст. 303 КПК України до суду не оскаржив, нове повідомлення про вчинення боржником злочину за ст.382 КК України до ТУ ДБР не направив. 
Представник позивача вважає, що по при відсутності будь яких відомостей від боржника щодо виконання чи невиконання рішення суду ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ у відповідності до частини 3, пункту 3, статті 18 Закону № 1404-VIII з метою захисту інтересів стягувача не запитували та не одержувати безоплатно від боржника необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок, а також іншої інформації, в тому числі конфіденційної щодо поважності причин невиконання судового рішення.
Представник також зазначає, що у додатках до листа ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ від 21.02.2025 за №26251/27604-33-25/20.1 відомостях про направлення поштової кореспонденції, прізвище адресата ОСОБА_1 відсутнє, що засвідчує не направлення на адресу позивача кореспонденції по ВП № 74334310. 
За таких обставин постанова ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ про закінчення виконавчого провадження ВП № 74334310 від 18.11.2024 є неправомірною.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 74334310 з виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 № 260/300/22 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області з 21 грудня 2021 року.
Постановою державного виконавця Відділу від 05.03.2024 відкрито виконавче провадження ВП № 74334310 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.12.2022 № 260/300/22 та зобов`язано боржника повідомити про виконання рішення суду невідкладно.
З аналізу правових норм Закону, які належить застосувати до спірних правовідносин, та якими державний виконавець керується при примусовому виконанні судових рішень, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме: 
- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); 
- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); 
- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. 
Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. 
Інших вимог до державного виконавця при примусовому викаонні судового рішення не передбачено законом України «Про виконавче провадження»
Враховуючи вищенаведене, представник вважає, що державним виконавцем не порушено вимоги Закону, а підстави для визнання протиправною постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.11.2024 ВП № 74334310 та скасування постанови відсутні.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року за № 260/300/22 зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області з 21 грудня 2021 року. 
05.03.2024 року старший державним виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинський Тарас Євгенійович за результатом розгляду заяви стягувача від 23.02.2024 року про примусове виконання рішення суду, за виконавчим листом Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/300/22/2022 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74334310, яка рекомендованими листами надіслана сторонам виконавчого провадження.
20.06.2024 року ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ винесена постанова про накладення штрафу на боржника Державну фіскальну службу України за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5 100 грн., яка на адресу позивача не надходила. 
29.07.2024 року ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ винесена постанова про накладення штрафу на боржника - Державну фіскальну службу України за повторне невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 10 200 грн., яка на адресу позивача не надходила. 
18.11.2024 року ВПВР ДДВС МЮУ, м. Київ винесена постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №74334310 на підставі п.11 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року, яка на адресу позивача не надходила.
16.09.2024 року державним виконавцем, керуючись вимогами ст. 63, 75 Закону та ст. 382 Кримінального кодексу України, направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Позивач вважає, що відповідачем допущено бездіяльність щодо примусового виконання рішення суду, тому звернувся з даним позовом.
Надаючи юридичну оцінку даним спірним правовідносинам, суд вказує наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1291 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями ст.370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон №1404-VIII .
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII).
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).
Частинами 1, 5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з ч.1 ст.18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як встановлено п.1, 3 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Водночас, відповідно до ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII).
Частина 4 ст.19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону №1404-VIII).
Згідно частини 2 статті 63. Закону №1404-VIII разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно доказів наявних у матеріалах справи, встановлено що у межах виконавчого провадження №74334310 державним виконавцем здійснювалися заходи визначені Законом України “Про виконавче провадження” з метою примусового виконання виконавчого документа.
У зв`язку з невиконанням судового рішення по справі №260/300/22, державним виконавцем відділу ПВР, винесено постанову від 20.06.2024 про накладення штрафу на боржника, якою зобов`язано ДФС України виконати рішення протягом десяти робочих днів, та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Після спливу строку, наданого у вищевказаній постанові про накладення штрафу, для виконання боржником рішення, державним виконавцем, керуючись ст. 63, 75 Закону України “Про виконавче провадження”, винесено постанову про накладення на боржника штрафу від 29.07.2024 року у подвійному розмірі, так як боржником так і не надано відомостей про виконання рішення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 63 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
На підставі вказаної норми, 16.09.2024 року державним виконавцем подано до ТУ ДБР у м. Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо винних посадових осіб ДФС України, за умисне невиконання рішення суду, в порядку статті 382 Кримінального кодексу України.
У зв`язку з наведеним, державним виконавцем, керуючись п.11 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження”, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №74334310 від 18.11.2024 року.
Тобто, судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем у межах його повноважень вчинено належні дії з метою сприяння примусовому виконанню виконавчого листа по справі №260/300/22.
Згідно доказів наявних у матеріалах справи, встановлено, що про всі вищевказані дії вчинені державним виконавцем з метою примусового виконання рішення суду, було повідомлено позивача. Відтак, суд відхиляє твердження позивача щодо не здійснення належних дій з метою примусового виконання рішення суду по справі 260/300/22.
Щодо доводів представника відповідача про пропущення строку звернення до суду, суд зазначає, що відповідачем не було надано жодних доказів того, що позивач був ознайомлений із оскаржуваною постановою раніше, ніж 14 лютого 2025 року, як він зазначив у позовній заяві, відтак твердження щодо пропущення строку звернення до суду не доведено відповідачем, відтак суд не приймає зазначене до уваги.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд при винесенні рішення по даній справі керується положеннями ч. 2 ст.2 КАСУ, а саме: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.
На підставі наведеного та керуючись ст.5, 9, 19, 77, 139, 243, 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 та 287 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк