Номер провадження: 22-ц/813/4042/26 
Справа № 523/9632/24
Головуючий у 1-й інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В., 
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Авангардівська селищна рада про зобов`язання не чинити перешкоди, визначення участі у вихованні дитини,
встановив:
У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом у якому просив:
зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, 
 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім 
 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний порядок зустрічей без матері дитини:
щотижня, у середу з 10.00 години до 13.00 години, у неділю з 16.00 години до 19.00 години;
після досягнення дитиною трирічного віку, щотижня з 12.00 години суботи до 16.00 години неділі з ночівлею та правом відвідування місця проживання батька;
у святкові дні з 10.00 години до 16.00 години, зокрема у день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в день народження батька ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в день Різдва Христова (7 січня), в день Великодня (Пасха), під час травневих свят (1-2,8-9 травня), на Новий рік (1-2 січня), в день захисту дітей (1 червня);
спільний відпочинок літом протягом 14 днів.
Позов обґрунтовано тим, що з 30.03.2021 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюбні відносини між сторонами припинено.
В провадженні Одеського апеляційного суду перебуває справа про розірвання шлюбу (справа №522/23044/23).
Малолітній син сторін проживає разом із відповідачкою, яка чинить перешкоди та не дає позивачу бачитись з дитиною у дуже обмежений спосіб, при цьому намагається дискредитувати позивача звертаючись до органів поліції із безпідставними заявами про переслідування, погрози, насилля, тощо.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року вказаний вище позов задоволено. Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наступний порядок зустрічей: перші 6 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, в присутності матері, наступним чином: щотижня, у середу з 16.30 години до 19.30 години, у неділю з 14.00 години до 19.30 години, враховуючи стан здоров`я дитини за місцем проживання дитини або у місцях культурного відпочинку. Після спливу 6 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, визначити графік побачень наступним чином: двічі на тиждень по буднім дням, кожного вівторка та четверга з 16.30 год. до 19.30 год., враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері; кожну першу та третю суботу місяця з 14.00 години до 12.00 години неділі, враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері; кожен парний рік на свята: Різдво Христове, Великдень, день народження ОСОБА_2 , день народження ОСОБА_3 , з 10.00 години до 13.00 години, без присутності матері дитини, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері. Після спливу одного року з часу набрання рішенням суду законної сили встановити у літній період року спільний відпочинок ОСОБА_2 з сином ОСОБА_1 , без присутності матері, протягом 14 днів, який слід визначити за погодженням між батьками дитини. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність доказів вчинення відповідачкою ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні із малолітнім ОСОБА_1 . Також суд не врахував вік дитини, розклад відвідування гуртків та секцій, а також реакцію дитини на зустрічі із батьком – позивачем 
 ОСОБА_2 . Не обґрунтовано судом також підстави відхилення запропонованого органом опіки та піклування графіку.
В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 , підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задовольнити апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, не погодившись з висновком органу опіки та піклування, виходив з того, що малолітній ОСОБА_7 , постійно проживає разом з матір`ю та має більше психоемоційне зближення з матір`ю ніж з батьком, отже самостійні зустрічі батька з сином без участі матері слід здійснювати поступово. При цьому побачення дитини два рази на місяць серед тижня та два рази на місяць у вихідні дні не буде відволікати дитину від її дошкільних процесів навчання, враховуючи її вік.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції способом участі позивача ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зважаючи на таке.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Згідно із ст. 259 СК України права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри. Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У цій справі, що судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2021 року по 12.09.2024 року, від якого мають дитину – малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .
Позивач, ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає за адресою: 
АДРЕСА_2 .
Висновком органу опіки та піклування Авангардівської селищної ради від 20.03.2025р. рекомендовано встановити спосіб участі батька, ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення спілкування:
систематичні побачення з дитиною щотижнево у середу та неділю не менше трьох годин за попереднім узгодженням часу та місця спілкування між батьками;
до досягнення п`ятирічного віку малолітнім ОСОБА_3 , з правом перебування вночі за місцем проживання батька раз на місяць.
Під час розгляду справи сторони визнали такі обставини, які в силу частини першої статті 82 ЦПК України не потребують доказуванню, зокрема:
ОСОБА_2 на теперішній час двічі на тиждень бачиться з сином в присутності матері, ОСОБА_1 ;
малолітній ОСОБА_8 охотне іде на контакт з батьком, впізнає його під час зустрічі;
малолітній ОСОБА_8 на протязі робочого тижня буде відвідувати дитячий садочок з 08.00 години до 17.00 години. У вівторок та четвер тижня, у другий половині дня, відвідує заняття з плавання.
Так, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, урахувавши вік дитини та її постійне проживання разом із матір`ю, дійшов висновку про необхідність визначення порядку участі батька у вихованні дитини у два етапи:
1. перші 6 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, в присутності матері щосереди з 16.30 години до 19.30 години та щонеділі з 14.00 години до 19.30 години, враховуючи стан здоров`я дитини за місцем проживання дитини або у місцях культурного відпочинку;
2. після спливу 6 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили:
- двічі на тиждень по буднім дням, кожного вівторка та четверга з 16.30 год. до 19.30 год., враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері;
- кожну першу та третю суботу місяця з 14.00 години до 12.00 години неділі, враховуючи стан здоров`я дитини, без присутності матері, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері;
- кожен парний рік на свята: Різдво Христове, Великдень, день народження ОСОБА_2 , день народження ОСОБА_3 , з 10.00 години до 13.00 години, без присутності матері дитини, за місцем проживання батька або у місцях культурного відпочинку із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері.
Відхиляючи заперечення скаржниці ОСОБА_1 проти можливості проведення зустрічей позивача ОСОБА_2 із малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у її відсутності, колегія суддів виходить з такого.
За змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, урахував, що малолітній ОСОБА_7 на теперішній час досяг лише трьох років, постійно проживає разом з матір`ю та має більше психоемоційне зближення з матір`ю ніж з батьком, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, надання малолітньому можливості поступово встановити контакт із батьком та налагодити із ним відносини визначив спосіб участі батька у вихованні дитини з урахуванням адаптаційного періоду – 6 місяців, протягом яких ухвалив проводити зустрічі ОСОБА_2 із малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності матері.
Щодо визначеного судом першої інстанції способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності виключних обставин як-то необхідність особливого догляду, відповідної дієти та медичних процедур, які б свідчили про необхідність обов`язкової присутності позивачки під час побачень батька з дитиною після ОСОБА_2 після спливу 6 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили.
У цій справі, малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час ухвалення рішення судом першої інстанції ще не досяг чотирирічного віку, при цьому матеріали справи не місять жодних доказів того, що існуючий зв`язок дитини із батьком чи психоемоційний стан дитини зумовлюють необхідність обов`язкової постійної присутності матері під час побачень батька з дитиною.
Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції, обґрунтовано врахував вік дитини, відносини, що склались між сторонами, а також зважив суд на потреби та інтереси обох батьків.
Колегія суддів вважає, що такий графік спілкування створює можливість для адекватного зв`язку між позивачем і дитиною, має сприяти підтриманню родинних зв`язків та гармонійному розвитку дитини за присутності в її житті обох батьків.
У цьому контексті колегія суддів зауважує, до батько дитини – позивач ОСОБА_2 очевидно має право на особисте спілкування з сином, у тому числі і без присутності матері, а остання не має права обмежувати їх у спілкуванні, якщо таке не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над сформованими прихильностями дитини та бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. 
Отже колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що визначений графік і способи участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є такими, що не суперечать віковим потребам дитини та за сумлінного ставлення батька і матері до виконання своїх батьківських обов`язків мають бути на цьому етапі достатнім для забезпечення належної участі батька у процесі виховання дитини та його гармонійного розвитку.
Також, не ставлячи під сумнів факт потребування дитиною уваги та турботи саме від матері, до якої вона прихильна, колегія суддів зауважує, що такі обставини не можуть обмежувати батька дитини у установленні психо-емоційний зв`язку із дитиною, участі у вихованні, піклуванні та турботі про дитину, позаяк відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що спілкування сина із батьком без присутності матері буде сприяти погіршенню психоемоційного стану дитини. 
Апеляційний суд також звертає увагу, що позбавлення сина можливості спілкуватися зі своїм батьком може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок між ними так і не буде встановлений, і дитина не зможе сприймати позивача як одного зі своїх батьків, який бажає брати участь в житті й вихованні сина.
Водночас визначений судом графік побачень встановлює баланс між інтересами та потребами дитини, які мають пріоритет, та забезпечення рівності батьків у обов`язках та правах щодо дитини, участі у її виховуванні, піклуванні про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. 
При цьому, відхиляючи доводи скаржниці про неврахування судом першої інстанції графіку відвідування малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитячого садка, апеляційний суд виснує про відсутність підстав для зміни визначеного судом першої інстанції графіку спілкування малолітнього сина із батьком через наведений відповідачкою розклад роботи дитячого садка. 
Дійсно, під час розгляду справи ОСОБА_1 повідомляла суд про те, що малолітній ОСОБА_8 на протязі робочого тижня буде відвідувати дитячий садочок з 08.00 години до 17.00 години, а під час апеляційного перегляду надала довідку, щодо графіку роботи сімейного центру який відвідує малолітній. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що, у закладі дошкільної освіти освітній процес включає розвиток, виховання, навчання його вихованців і відбувається відповідно до освітньої програми. На основі освітньої програми педагогічна рада закладу дошкільної освіти визначає план роботи на навчальний рік та літній період, що конкретизує організацію освітнього процесу. План роботи закладу дошкільної освіти затверджується його керівником. Заклад дошкільної освіти самостійно визначає форми організації освітнього процесу. Розклад організації освітнього процесу затверджується керівником закладу дошкільної освіти до початку навчального року. (п.п.26,31,32 Положення про заклад дошкільної освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 р. № 305). 
Проте, у порушення ст.ст. 12, 77-81 ЦПК України, скаржницею не надано доказів та апеляційним судом не встановлено підстав того, що визначений судом першої інстанції графік участі батька у вихованні дитини буде відволікати дитину від її дошкільних процесів навчання, з урахуванням організованого у дошкільному навчальному закладі освітнього процесу.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача із дитиною будуть перешкоджати її нормальному розвитку, у зв`язку з чим, на переконання апеляційного суду, спілкування позивача з сином буде сприяти їх повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. 
Безпосередня участь батька у вихованні малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.
Водночас колегія суддів зауважує, що відповідачка не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту позивача і дитини у визначеному судом порядку на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, колегія суддів, погоджується із зауваженнями скаржниці про те, що як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, як обставину, що на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, у зв`язку із її визнанням сторонами, ОСОБА_2 на теперішній час двічі на тиждень бачиться з сином в присутності матері, ОСОБА_1 , іде на контакт з батьком, впізнає його під час зустрічі. Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, попри протилежні висновки суду першої інстанції, свідчать про вчинення відповідачкою ОСОБА_1 . ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні із малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів виснує про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Авангардівська селищна рада про зобов`язання не чинити перешкоди та ухвалення у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 , а в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 12 червня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Авангардівська селищна рада про зобов`язання не чинити перешкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький