Справа № 404/886/22 
Номер провадження 2/404/216/22 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі:
головуючого судді Іванової Н.Ю.
при секретарі Коцюбі Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, просила суд визнати недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини, датовану 23 червня 2020 року, посвідчену лікарем КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_4 та стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу та судовий збір на користь держави. 
В обґрунтування поданого позову зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після перенесеного інсульту (клінічна назва – гостре порушення мозкового кровообігу, що виникає внаслідок гострої ішемії головного мозку і супроводжується структурними та морфологічними симптомами) у 2015 році та хронічної енцифалопатії, діагностовано із 2006 року, має стійку втрату працездатності і є інвалідом 2 групи загального захворювання безстроково, самостійно себе утримувати та обслуговувати не може. Наразі перебуває в Будинку милосердя для людей похилого віку на базі духовно-благодійного центру «Преображення» м. Жмеринка, куди був доставлений дочкою – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в складному фізичному та психологічному стані. 
Після проведених реабілітаційних заходів в установі та часткового відновлення мови і покращення свідомості він повідомив, що під час перебування у 13 відділенні КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», ним за ініціативи ОСОБА_3 – колишнього чоловіка його дочки, ОСОБА_6 було підписано якийсь рукописний документ, зміст якого він не усвідомлював, але зрозумів, що він стосується квартири, що належала його матері – ОСОБА_7 і в яку, за його словами, він не може повернутися, тому що вона перестала йому належати. 
Зверненням до управління юстиції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 та КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» було встановлено, що в результаті приватизації на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було зареєстроване нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , в якій проживали та були зареєстровані разом – мати та син. 
Після перенесеного 06 січня 2015 року інсульту було діагностовано гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу, неодноразово був госпіталізований до неврологічного відділення ЦТБ, має виражені порушення інтелектуально-мнестичних та когнітивних здібностей, функції ходи, больові синдроми. Знаходився під доглядом і утриманням матері за місцем реєстрації, надано 2 групу інвалідності безстроково 01 квітня 2017 року, недієздатним на дату подання позовної заяви особу визнано не було. 
Вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла, поховання здійснив колишній чоловік дочки позивача – відповідач, ОСОБА_3 , приховавши факт смерті від дочки ОСОБА_6 , яка тривалий час проживає за межами України. Паспорт, правовстановлюючі документи на квартиру, банківська карта на отримання пенсійних виплат знаходилась і використовувалась відповідачем самостійно. 
Після розшуків, дочка знайшла ОСОБА_2 у 13 відділенні КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», якого у заклад було поміщено 04 червня 2021 року відповідачем, а невідомою особою 23 червня 2021 року від його імені від руки складено заяву про відмову від спадщини, яку було засвідчено лікуючим лікарем ОСОБА_4 .
Згідно даних медичної документації 2015, 2017 р. ОСОБА_2 перебуває у свідомості, контактує формально, має сенсорно-моторну афазію, частково дезорієнтований, астенізований, зі зниженою критикою власних дій, послабленою силою м`язів нижніх кінцівок. Рекомендоване систематичне стаціонарне лікування, нагляд невропатолога, травматолога, терапевта, МРТ головного мозку, обмеження тривалого перебування на ногах, уникнення психоемоційного напруження. Зазвичай виписувався із стаціонарного лікування із позитивною динамікою, проте згідно консультативного висновку спеціаліста ОСОБА_8 , який оглядав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 під час прийняття до Будинку милосердя для людей похилого віку на базі духовно-благодійного центру «Преображення», визначено, що хворий ауто-психічно дезорієнтований, не може назвати своє прізвище, ім`я, дату народження, місце проживання, не орієнтується в просторі, вербальному контакту недоступний, увагу привертає на короткий час. Пам`ять та інтелект знижені, емоційно спустошений. 
Діагностовано розлади поведінки та психіки внаслідок порушення мозкового кровообігу. Відомостей щодо препаратів немає. Декларація пацієнта укладена у вересні 2021 року із сімейним лікарем ОСОБА_9 в АЗПСМ м. Станіславчик. 
Із відповіді № М-5193-06.1 від 17 грудня 2021 року управління юстиції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомлено, що 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Степановою Н.М. було посвідчено на виїзді заповіт ОСОБА_7 , який від її імені посвідчено ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 . 
26 травня 2020 року відповідачем подано заяву до Кропивницької нотаріальної контори №1 про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу 3193/2020. Відповідачем до матеріалів цієї справи залучено оригінал заяви про відмову від спадщини ОСОБА_2 датовану 23 червня 2020 року. Проте, оформлення свідоцтва про право на спадщину не відбулося через наявність обтяження №3321378 – арешту нерухомого майна накладеного на квартиру, належну позивачу та його матері. В даний момент у квартирі проживають сторонні особи, які вселено туди відповідачем без будь-якого дозволу чи погодження із власником чи його представником. Крім того, за ініціативи відповідача, із 24 лютого 2021 року розглядається його позов до ПАТ «Укртелеком», третя особа – Фортечний ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна – АДРЕСА_2 . Таким чином, фактичними діями відповідача, який перебрав на себе права власника майна, від якого отримав відмову у спадщині, вбачається, що саме він має виступати відповідачем у справі та відшкодовувати збитки (в тому числі моральну шкоду), яку заподіяно ОСОБА_2 внаслідок позбавлення останнього права на спадкування за законом, яке він має як син та непрацездатна особа, що перебувала на утриманні спадкодавця на момент смерті. Відомості про складання на користь ОСОБА_2 заповіту у його представника відсутні. 
Позивач вказувала, що зараз ОСОБА_2 , після відновлювальних та реабілітаційних заходів, проведених у Будинку милосердя для людей похилого віку «Преображення» та за участі представника позивача за довіреністю, почувається значно краще. При оглядів, проведеному 22 грудня 2021 року, після повідомлення результатів відповіді на його звернення, щодо перевірки матеріалів спадкової справи заведеної на його звернення, щодо перевірки матеріалів спадкової справи заведеної після смерті матері, усвідомив зміст документа, який він підписав, проте не складав самостійно, почувається розгубленим і дезорієнтованим. Постійно плаче, заперечує наявність у нього внутрішньої волі на відмову від спадщини, яка залишилась після смерті матері. 
Вважає, що в даному випадку має місце поєднання двох підстав для визнання недійсним правочину, а саме вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними та знаходилась під впливом обману. 
Ухвалою судді від 01 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Задоволено клопотання позивача про витребування копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано з КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної лікарні медичні картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
30 листопада 2023 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що він являється колишнім чоловіком доньки позивача. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2011 року по справі № 2-1889/11 розірвано шлюб, зареєстрований 19 листопада 2005 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського МУЮ між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , актовий запис № 1032.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 серпня 2023 року по справі № 404/8789/18 вирішено припинити стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 грудня 2014 року до 16 березня 2028 року, які стягуються на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.01.2015 року у цивільній справі № 404/10678/14-ц, з дня набрання рішенням суду законної сили. Виконавчий лист Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2015 року по цивільній справі № 404/10678/14-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_13 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 грудня 2014 року до 16 березня 2028 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, з дня набрання рішенням суду законної сили. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 грудня 2018 року та продовжуючи до повноліття ОСОБА_12 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Також вказаним рішенням встановлено, що з вересня 2018 року ОСОБА_11 проживає в республіці Польща, а тому така обставина не підлягає доведенню під час розгляду справи № 404/886/22.
Під час переписки за допомогою месенджера (viber) ОСОБА_11 підтверджує той факт, що їй відомо про те, що відповідач займався доглядом за її бабцею ОСОБА_7 та опікується її батьком, позивачем по справі. 
Також, у вказаній переписці ОСОБА_11 наполягає на тому аби квартира, яка по заповіту від 29 січня 2020 року має належати відповідачу була переоформлена на їх спільну дочку, з чим відповідач погоджується. 
В свою чергу відповідач займався доглядом за покійною ОСОБА_7 та позивачем 14 років. Зокрема, ще за життя ОСОБА_7 саме відповідач відвідував позивача в закладах охорони здоров`я, здійснював необхідні платежі за утримання та опікувався його харчуванням, що підтверджується листом від 19 січня 2022 року № 90/29.
В подальшому після смерті матері позивача єдиним хто опікувався позивачем був саме відповідач, проте у нього відсутні кровні зв`язки з таким, у відповідності було прийнято рішення оформити над позивачем опікунство. 
Також, у 2021 році відповідачем до органу опіки Кропивницької міської ради було подано заяву про встановлення опікунства на ОСОБА_2 , проте відповідачу повідомили, що з метою встановлення опікунства необхідна заява від доньки ОСОБА_11 про те, що вона не заперечує проти такого. 
В переписці з ОСОБА_11 вона плутаючи поняття заяви до органу опіки та генеральною довіреністю вказує, що може надати відповідний документ взамін на нотаріальний договір про відмову від аліментів, надання дозволу на безперешкодний виїзд за кордон та відмову від будь-яких претензій, проте така пропозиція була неприйнятна для відповідача, оскільки опікунство над позивачем встановлювалося саме в його інтересах. 
Також, з метою приведення у відповідність взаємовідносин між відповідачем та позивачем (оскільки відсутні родинні відносини) останнім було видано на ім`я відповідача довіреність від 25 лютого 2021 року. 
Вказано, що саме відповідач протягом 14 років займався піклуванням та постійним доглядом за покійною ОСОБА_7 та позивачем та саме через це заповіт від 29 січня 2020 року складено на ім`я ОСОБА_3 , проте маючи корисливий мотив Цибульська (Ліпакова) С.О. в змові з ОСОБА_1 ініціювали звернення з даним позовом до суду, що пояснює саму форму позову написану від імені третіх осіб, але ах ніяк від імені позивача, зокрема навряд позивач виявив волю звертатися з відповідним позовом до суду представниці.
За життя ОСОБА_7 склала заповіт від 29 січня 2020 року про те, що заповідає все своє майно, з чого воно б не складалося ОСОБА_3 . До спадкової маси після смерті ОСОБА_7 увійшло нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до довідки серія 12ААА № 18940, позивач являється особою з інвалідністю другої групи з 01 квітня 2017 року. 
Тобто, з урахуванням ст. 1241 ЦК України та того, що спадкова маса після смерті ОСОБА_7 складається з квартири позивач має право на спадкування 25% частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
В свою чергу позивач усвідомлюючи значення своїх дій 23 червня 2023 року підписав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті його матері, вказаний підпис на заяві посвідчено лікарем КЗ «Кіровоградської обласної психіатричної лікарні» ОСОБА_4 . 
Вказана заява написана саме з урахуванням волевиявлення позивача без жодного обману та натиску, що можуть підтвердити свідки. Зокрема таке волевиявлення позивача було викликано тим, що лише відповідач займався його доглядом протягом останніх років та утримував квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , здійснював комунальні платежі, ремонт та її оздоблення. 
Зазначено, що не усвідомлення позивачем значення своїх дій та не можливість ними керувати під час підписання заяви про відмову від прийняття спадщини від 23 червня 2020 року має підтверджуватися судово-психіатричною експертизою, яка в матеріалах справи відсутня. 
Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 
Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою суду від 18 липня 2024 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 
Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено. 
Ухвалою суду від 26 вересня 2025 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. 
Представник позивача, адвокат Майнард Н.О. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила відмовити у задоволенні заяви адвоката Іванченка В.В. про стягнення витрат на правничу допомогу.
Представник відповідача, адвокат Іванченко В.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Від представника третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 в с. Земник Бабушкінського району Вологодської області. 
Його матір`ю є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
За життя ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , склала заповіт від 29 січня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Степановою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 48,49, відповідно якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, усі свої права та обов`язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, вона заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З спадкової справи № 193/2020 до майна померлої ОСОБА_7 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_3 . 
23 червня 2020 року до Кропивницької міської держаної нотаріальної контори №1 звернувся ОСОБА_2 , із заявою, в якій повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його мати, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє місце реєстрації та проживання якої було: АДРЕСА_2 . Він усвідомлюючи значення своїх дій, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовився від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 . Йому, лікарем роз`яснено та зрозуміло зміст ст. 1273-1275 ЦК України про те, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною; подана заява про прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку встановленого для її прийняття; спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-якого із спадкодавців за законом належно від черги, а також правові наслідки відмови від прийняття спадщини; відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. 
Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , яка діє від імені і в інтересах ОСОБА_2 зазначала, що вчинення правочину було дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними та знаходилась під впливом обману, визначив правовою підставою позову правила ст. 229, 230 ЦПК України. 
Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
В матеріалах судової справи наявна відповідь КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 19 січня 2022 року, у якій повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вперше був госпіталізований в психіатричну лікарню у 2018 році, ініціатором була мати хворого. Причини госпіталізації: агресивний до оточуючих, особливо до матері, на прийомі у лікаря голосно лаявся, вдарив матір в обличчя. Знаходився на стаціонарному лікуванні з 06 лютого 2018 року по 19 березня 2018 року, був встановлений діагноз: розлад психіки органічного ураження головного мозку. Виражений психоорганічний синдром. В подальшому 17 раз лікувався в психіатричній лікарні, останній раз з 04 червня 2021 року по 30 серпня 2021 року. За всі рази лікування хворого відвідувала мати і зять, які опікувались здоров`ям хворого. Під час останньої госпіталізації, хворого відвідала дочка, яка забрала батька з лікарні і поїхала з ним за місцем проживання Вінницька область, м. Жмеринка. Заява про відмову у прийнятті спадщини було підписано громадянином ОСОБА_2 , а лікуючим лікарем ОСОБА_4 було засвідченого підпис хворого, так як хворий перебував у відділенні № 13 і підпис заяви здійснювався у присутності лікаря, що чітко видно у заяві про відмову від спадщини. Тому працівники лікарні не зобов`язані знати за чиєї ініціативною, де і ким було складено заяву про відмову від спадщини. 
ОСОБА_2 , 1965 року народження, є інвалідом 2 групи загального захворювання безстроково. Рекомендовані заходи по відновленню працездатності – протипоказана важка фізична праця.
Відповідно до довідок від 21 січня 2015 року, 13 травня 2015 року, 18 вересня 2017 року, 12 квітня 2018 року та виписок із медичних карток стаціонарного хворого йому поставлений діагноз: лісциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. змішаного генезу. Наслідки перенесеного ГПМК (06.01.15) за ішемічним типом в БПСЕЙНІ ЛСМА у вигляді сенсорно-моторної афазії. Легкий правобічний геміпарез. Виражені інтелектуально-мнестичні порушення. Хронічна енцефалополінейропатія екзогенно-ендогенного ґенезу. Помірний в`язи нижній парапарез. Вегето-сенсорні порушення н/кінцівок. Порушення функції ходи ІІ ст. та самообслуговування. Ангіосклероз судин сітківко ОИ. СКД. Хронічний пієлонефрит. 
З листа Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) вбачається, що було проведено позапланову перевірку шляхом витребування письмових пояснень та копій матеріалів спадкової справи від завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О.В. З пояснень завідувача та матеріалів справи встановлено, що 26 травня 2020 року на підставі заяви іншої особи (спадкоємця за заповітом), після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 , в Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 193/2020. Заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 447. 
Також, в матеріалах справи наявна заява про відмову від прийняття спадщини, справжність підпису на якій засвідчена 23 червня 2020 року лікарем ОСОБА_4 . Заява зареєстрована 17 серпня 2020 року за № 903 та долучена до спадкової справи № 193/2020.
Інші заяви про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини на адресу Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 не надходили. 
З матеріалів спадкової справи та огляду копії інформаційної довідки сформованої державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Кушнір В.П. 26 травня 2020 року, встановлено наявність заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу 29 січня 2020 року за реєстровим № 48,49 на ім`я іншої особи. 
З матеріалів спадкової справи вбачається наявність арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3321378, зареєстровано 09 червня 2006, реєстратором – Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, підстава обтяження – постанова аа934237 від 30 травня 2006, Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ, об`єкт обтяження – квартира, адреса АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_2 . Крім того, наявний арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 6644336, зареєстровано 22 лютого 2008, реєстратором – Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, підстава обтяження – постанова аа371402 від 01 лютого 2008, Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ, об`єкт обтяження: квартира, 1/2 частина, адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_7 . 
Оскільки на майно спадкодавця ОСОБА_7 накладено арешт, свідоцтво про право на спадщину може бути видане лише після зняття арешту. 
Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або відмовитись від прийняття спадщини в строки, передбачені ст. 1270 ЦК України (тобто 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини).
Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу .
Частина 6 статті 1270 ЦК України надає право на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, обмеживши строк для подання такої заяви до 6-ти місяців.
Крім цього відповідно до ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. 225, 229-231, 233 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.
Таким чином, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Тлумачення ст. 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Судом не беруться до уваги доводи позивача про те, що його було навмисно введено в оману, оскільки матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів з цього приводу та такі обставини не є істотними для вчиненого ним правочину.
Також, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при складанні заяви про відмову від спадщини ОСОБА_2 за станом здоров`я не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за відсутності у нього бажання реально відмовлятися від спадщини матеріали справи містять.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.
Будь – яких відомостей щодо психічних розладів, за якими б позивач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними надані суду медичні довідки не містять.
Проведення експертизи на спростування вказаного факту, не було. 
Крім цього, суд звертає увагу на той факт, що правочин вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини має вчинятися усвідомлено та добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки, тоді як за твердженням позивача правочин ним вчинений під впливом обману та під час вчинення такого він не розумів та не усвідомлював значення своїх дій.
Надані суду докази на підтвердження позовних вимог не дають підстав стверджувати, що позивач під час вчинення оспорюваного правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, чи правочин вчинено під впливом обману.
Вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Судом установлено, що під час підписання заяви державному нотаріусу про відмову від прийняття спадщини позивач повідомив, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю волею відмовляється від прийняття спадщини, що залишилась після смерті його матері.
Також, йому було роз`яснено положення ЦПК України, якими встановлено правові наслідки недійсності угод, укладених недієздатної особою, з порушення порядку укладення угод, укладення угод під впливом обману та помилки, про що ним зазначено у відповідній заяві. Крім цього, роз`яснено наслідки відмови від прийняття спадщини, безумовність та беззастережність поданої заяви, а також його право на відкликання даної заяви протягом строку, встановленого для її прийняття.
В установлений законом строк заяву не відкликав.
На момент підписання заяви будь-яких відомостей щодо наміру його в майбутньому отримати частину спадкового майна нотаріусу не повідомив.
Відтак, вказані обставини свідчать про обізнаність позивача зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. При цьому, зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з погіршенням взаємовідносин сторін не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною. Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше.
Зважаючи на вказане, суд вважає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена ним внаслідок обману та особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Тому суд вважає позов не підлягає задоволенню, так як заявлений безпідставно і його вимоги в суді не доведено.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у, разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
Пунктом 8 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрат на правничу допомогу, надавши відповідні докази. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у розумінні якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, заява № 19336/04, § 268).
Такий підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованій у справах № 826/1216/16 від 27.06.2018 року, № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, № 910/12876/19 від 07.07.2021 року, № 753/15687/15-ц від 14.11.2018 року, № 753/15683/15 від 26.09.2018 року, № 910/3929/18 від 18.06.2019 року.
Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
З урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат, а також критеріїв розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Третя особа: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 1, місцезнаходження: 25015, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 1-Б, 
Повний текст судового рішення складено 05.03.2026 року. 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Ю. Іванова