ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року
м. Київ

Справа № 372/2945/23
Провадження № 61-12057св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Івченко Вікторії Петрівни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року в складі судді Зінченка О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року в складі колегії суддів Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Обухівське» про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що в лютому 1996 року радгоспу-комбінату «Обухівський» видано державний акт ІІ-КВ № 003263 на право постійного користування земельною ділянкою площею 1327 га для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради народних депутатів від 01 грудня 1995 року. 
Правонаступником радгоспу-комбінату «Обухівський» є Публічне акціонерне товариство Обухівське» (після зміни назви - Приватне акціонерне товариство (далі - ПАТ) Обухівське»).
Протоколами загальних зборів від 05 березня 2010 року № 2 та від 22 лютого 2014 року № 3 вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Батько позивачки - ОСОБА_2 працював у радгоспі-комбінаті «Обухівський» і звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Йому як працівнику товариства було виділено земельну частку/пай відповідно до затверджених списків та схеми розпаювань для сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Обухівської міської ради Київської області. Під час жеребкування часток/паїв йому дісталася частка 182 відповідно до схеми розпаювання земель. За життя ОСОБА_2 не встиг отримати сертифікат чи державний акт на земельну частку (пай).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Коваленко Л. О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого - земельну ділянку частку (пай) № НОМЕР_1 , площею 3,7772 га за кадастровим номером 3223110100:06:010:0064, яка знаходиться на території Обухівської міської ради Київської області.
Листом від 10 лютого 2022 року державний нотаріус Коваленко Л. О. повідомила позивачку про те, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку частку (пай) № НОМЕР_1 площею 3,7772 га, кадастровий номер 3223110100:06:010:0064, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області, яка належала ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
11 березня 2024 року рішенням Обухівського районного суду Київської області відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 
25 липня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що на час відкриття спадщини спадкодавцеві ОСОБА_2 не належала спірна земельна ділянка, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання за позивачкою в порядку спадкування після смерті батька права власності на вказану земельну ділянку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
28 серпня 2024 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Івченко В. П. через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки, викладені в:
- постанові Верховного Суду від 05 березня 2021 року в справі № 717/641/18, про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству;
- постановах Верховного Суду від 23 вересня 2021 року в справі № 563/1407/19, від 05 жовтня 2021 року в справі № 154/1332/20, про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; 
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16, про те, що під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника;
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 та окремій думці судді Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц.
Представник позивачки зазначив, що суди не взяли до уваги пункт «а» частини третьої статті 152 Земельного кодексу (далі - ЗК) України, яким передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права та частину третю статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV), якою передбачено право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. 
Спадкодавець працював на підприємстві, був його членом та був включений до списку пайовиків. Ініціативна група відповідно до схеми розпаювання зверталася до Держземагенства з питань виготовлення для видачі правоустановчих документів, які видані так і не були, тому єдиним способом захисту порушених прав позивача як спадкоємця є звернення до суду з позовом про визнання права на таку земельну ділянку.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу представник ПАТ «Обухівське» - Бондарчук Ю. В. зазначив, що особа, яка подала касаційну скаргу, посилається на правові висновки в постановах Верховного Суду, обставини справ у яких не є подібними обставинам справи, що переглядається. Щодо незастосування судами висновків, сформульованих у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018року в справі № 338/180/17 та окремій думці судді Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, касаційна скарга взагалі не містить обґрунтувань. 
Вважає, що суди правильно відмовили в задоволенні позову, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Обухівська міська рада Київської області звернулася до Верховного Суду з поясненнями, в яких зазначила, що право власності на земельну ділянку (пай) у ОСОБА_2 виникло з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю радгоспу-комбінату «Обухівський», а саме з 13 лютого 1996 року, тому в спадкоємиці ОСОБА_1 є правові підстави на отримання земельної частки (паю) у власність в порядку спадкування.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У лютому 1996 року радгоспу-комбінату «Обухівський» видано державний акт ІІ-КВ № 003263 на право постійного користування земельною ділянкою площею 1327 га для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради народних депутатів від 01 грудня 1995 року.
Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 284.
Протоколами загальних зборів від 05 березня 2010 року № 2 та від 22 лютого 2014 року № 3 вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай)(т. 1, а. с. 21-42).
В додатку до протоколу від 05 березня 2010 року № 2 під номером 719 значиться ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 37).
08 грудня 2015 року розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 365 затверджено проєкт приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської ради (т. 1, а. с. 12).
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права земельна ділянка кадастровий номер 3223110100:06:010:0064 площею 3,7772 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - державна власність.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 9 зворот).
Відповідно до листа Обухівської районної державної адміністрації від 09 квітня 2019 року № 60/07-16/1177 запитуваних ПАТ «Обухівське» документів до районної державної адміністрації не надходило і не видавалося (т. 1, а. с. 145).
Листом від 11 квітня 2019 року № 780 Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області повідомив, що до Обухівської міської ради Київської області не зверталися працівники ПАТ «Обухівське» із заявами виділити в натурі на місцевості земельні частки паї, а Обухівська міська рада Київської області не замовляла виготовлення проєкту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) щодо земель ПАТ «Обухівське» і не приймала рішення про погодження такого проєкту чи про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) (т. 1, а. с. 147).
Листом від 10 лютого 2022 року державний нотаріус Коваленко Л. О. повідомила ОСОБА_1 про те, що свідоцтво про право на спадщину, що складається з земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташованої на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області, яка належала ОСОБА_2 , не може бути видано, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, але оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно спадкоємцем подано не було. Запропоновано ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (т. 1, а. с. 10).
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження у справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що на час відкриття спадщини спадкодавцеві ОСОБА_2 (батьку позивачки) не належала земельна ділянка (частка/пай) № НОМЕР_1 площею 3,7772 га, кадастровий номер 3223110100:06:010:0064, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання за позивачкою в порядку спадкування після смерті батька права власності на вказану земельну ділянку.
Доводи апеляційної скарги про те, що право позивача на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку відповідно до вимог частини третьої статті 152 Земельного кодексу (далі - ЗК) України та частини третьої статті 1 Закону № 899-IV, апеляційний суд визнав безпідставними, оскільки предметом спору є не встановлення права позивача на земельну ділянку (частку/пай), а визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.
Верховний Суд з такими висновками погодитися не може.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) України).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), а також в постановах Верховного Суду від 05 червня 2024 року в справі № 509/2769/21, від 03 квітня 2024 року в справі № 615/1224/21 та ін.
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 899-IV (чинного на час виникнення спірних правовідносин) право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Згідно зі статтею 5 ЗК України від 1990 року земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до статті 23 ЗК України від 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
Отже, громадянин України - член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передання у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 06 серпня 2025 року в справі № 471/462/22, від 04 вересня 2025 року в справі № 742/1110/24 та ін.
Верховний Суд зазначає, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання товариством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Тобто особа набуває право на земельний пай за одночасної наявності трьох умов: 1) перебування серед членів товариства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання товариством цього акта (постанови Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі № 513/612/21, від 06 листопада 2024 року в справі № 293/1013/21).
Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів товариства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку (постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року в справі № 563/1407/19; від 31 липня 2024 року в справі № 154/3572/21).
Зазначене узгоджується із закріпленими у статті 1 Закону № 899-IV (чинного на час виникнення спірних правовідносин) положеннями про те, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про включення особи до списку членів, які мають право на земельну частку (пай) (постанови Верховного Суду від 26 квітня 2022 року в справі № 376/1220/20, від 31 липня 2024 року в справі № 175/2757/21).
Суди в справі встановили та матеріалами справи підтверджено, що батько позивачки - ОСОБА_2 працював у радгоспі-комбінаті «Обухівський», правонаступником якого є ПАТ «Обухівське».
У лютому 1996 року радгоспу-комбінату «Обухівський» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 1 327 га для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради народних депутатів від 01 грудня 1995 року. Вказаний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 284.
Відповідно до протоколів загальних зборів членів ПАТ «Обухівське» від 05 березня 2010 року № 2 та від 22 лютого 2014 року № 3 вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай). Згідно зі списком, який є додатком до протоколу № 2, ОСОБА_2 рахується під номером 719 (т. 1, а. с. 37).
Тобто батько позивачки був внесений до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай).
08 грудня 2015 року Обухівська районна державна адміністрація Київської області розпорядженням № 365 «Про затвердження проекту приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад» затвердила проєкт приватизації земель ПАТ «Обухівське», розташованих в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі чого в подальшому здійснена приватизація спірних земельних ділянок. Це розпорядження містить посилання на те, що воно прийняте за результатами розгляду клопотання ФОП ОСОБА_3 від 01 грудня 2015 року № 12-1 (т. 1, а. с. 12). 
Судами господарської юрисдикції досліджувалися обставини щодо прийняття Обухівською районною державною адміністрацією Київської області зазначеного розпорядження № 365 та його зміст. 
Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2025 року в справі № 372/2109/20 за позовом ПАТ «Обухівське» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗА-Л», про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки, встановив, що Господарський суд Київської області від 04 березня 2016 року в справі № 911/68/16 за позовом ПАТ «Обухівське» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області та Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 365 та зобов`язання вчинити дії в задоволенні позову ПАТ «Обухівське» відмовив. 
24 травня 2016 року постановою Київського апеляційного господарського суду та постановою Вищого господарського суду України від 27 липня 2016 року рішення Господарського суду Київської області від 04 березня 2016 року в справі № 911/68/16 залишено без змін. 
Під час розгляду зазначеної справи судами господарської юрисдикції розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області № 365 не визнане недійсним, не скасоване, суди підтвердили його правомірність.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Водночас, встановивши, що загальними зборами членів ПАТ «Обухівське» від 05 березня 2010 року № 2 вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затверджено список осіб, які мають право на земельну частку (пай), до якого працівника ОСОБА_2 було внесено під номером 719 (т. 1, а. с. 37), суди не з`ясували, чи пов`язаний цей список з проєктом приватизації, затвердженим Обухівською районною державною адміністрацію Київської області, на чому наполягає позивачка в позовній заяві. Не встановили, на якому етапі виділення земельної частки (паю) в натурі ОСОБА_2 перебувала зазначена процедура. Чи може ОСОБА_1 як спадкоємиця ОСОБА_2 іншим шляхом підтвердити свої права на земельну ділянку.
Апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду про те, що в разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, який набував право на земельну частку (пай), успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема статтями 1216-1218 цього Кодексу. Вказаними статтями передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (див. постанову Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 692/565/21 та ін.).
У контексті наведеного доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неповно встановили фактичні обставини справи та ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування практики Верховного Суду, є обґрунтованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Оскільки повноваження апеляційного суду дозволяють виправити недоліки, допущені під час попереднього розгляду справи, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, встановити обставини, які мають значення для вирішення справи, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа направляється на новий розгляд, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Івченко Вікторії Петрівни задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач 	О. М. Ситнік	
Судді:	В. М. Ігнатенко 	
	С. О. Карпенко 	
	В. В. Сердюк 	
	І. М. Фаловська