625/61/26
Провадження № 2-адр/625/1/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2026 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Скляренка М.О.,
за участю секретаря судового засідання – Талавирі С.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі у селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області заяву представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 

в с т а н о в и в :

02 березня 2026 року представник позивача адвокат Овсяник С.А., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просив суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6660732, винесену 13 лютого 2026 року інспектором 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Козиренком В.В., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
Згідно ухвали, постановленої Коломацьким районним судом Харківської області 23 березня 2026 року, судом задоволено заяву Департаменту патрульної поліції про закриття провадження у справі і провадження у справі за адміністративним позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрито на підставі п.8 ч.1ст.238 КАС України, а також повернуто ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви згідно квитанції ID:0474-5357-8055-0517 від 01 березня 2026 року, у розмірі 532 гривні 48 копійок.
30 березня 2026 року представником позивача адвокатом Овсяником С.А., діючим від імені та в інтересах ОСОБА_1 , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (а.с. 99-111).
31 березня 2026 року суддею Коломацького районного суду Харківської області заяву представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу. 
03 квітня 2026 року представником відповідача Федюком Д.В., діючим від імені та в інтересах Департаменту патрульної поліції, шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення (а.с. 122-131).
В обґрунтування заперечень проти заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення представник відповідача зазначив, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження розміру заявлених витрат на правову допомогу у сумі 5000 гривень 00 копійок, а також те, що заявлені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг і не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому просив суд відмовити у задоволенні цієї заяви.
Будучи належним чином повідомленими про місце, дату і час судового розгляду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення (а.с. 118, 120), представник позивача адвокат Овсяник С.А., а також позивач у судове засідання не з`явилися, водночас 08 квітня 2026 року адвокат Овсяник С.А. до суду подав заяву за вх. ЕС№ 695/01-51/26 (а.с. 142-143), в якій просив суд розгляд його заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення провести за його відсутності, а також за відсутності позивача ОСОБА_1 .
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Федюк Д.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час ти а місце судового розгляду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення (а.с. 140), у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.
За правилами, визначеними ч.ч. 2, 3 ст. 252 КАС України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи представників сторін, викладені ними у їх відповідних письмових та усних заявах і запереченнях, суд зазначає наступне.
02 березня 2026 року представник позивача адвокат Овсяник С.А., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просив суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6660732, винесену 13 лютого 2026 року інспектором 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Козиренком В.В., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
23 березня 2026 року Коломацьким районним судом Харківської області задоволено заяву Департаменту патрульної поліції про закриття провадження у справі і провадження у справі за адміністративним позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрито на підставі п.8 ч.1ст.238 КАС України, а також повернуто ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви ним згідно квитанції ID:0474-5357-8055-0517 від 01 березня 2026 року, у розмірі 532 гривні 48 копійок, про що судом постановлено відповідну ухвалу.
23 березня 2026 року представником позивача адвокатом Овсяником С.А. до суду подано заяву за вх. № 540/01-51/26 від (а.с. 75-79, 87-89), в якій представник позивача просив суд провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника і повідомив про те, що позивач заявляє про необхідність покладення на відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок, а також про те, шо у відповідності з ч.7 ст. 139 КАС України обґрунтування і докази понесених витрат позивач наддасть протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.
30 березня 2026 року представником позивача адвокатом Овсяником С.А., діючим від імені та в інтересах ОСОБА_1 , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення, в якій представник позивача просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (а.с. 99-111).
Приписами, закріпленими у п.3 ч.1 ст. 252 КАС України, передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.
Така правова позиція викладена в постанові, ухваленій об`єднаною палатою Верховного Суду 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
За правилами, визначеними ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається із матеріалів справи, 27 лютого 2026 року між адвокатом Овсяником Сергієм Анатолійовичем та ОСОБА_1 укладений договір про надання правничої допомоги (а.с. 108-109), за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу Бондаренку М.І. в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язався оплатити замовлення у порядку та строки обумовленні сторонами.
У п.1.2. Договору, серед іншого, сторони закріпили погоджену ними умову про те, що адвокат зобов`язався надавати Клієнту правничу допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, зокрема, але не виключно, щодо оскарження постанови ЕНА №6660732 від 13 лютого 2026 року.
Пунктом 2.4. Договору передбачено, що на підтвердження факту надання адвокатом Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг і направляється клієнту.
Згідно п.3.1. Договору Клієнт зобов`язаний підписати акт приймання-передачі адвокатських послуг протягом трьох днів з моменту отримання. Якщо протягом п`яти днів зауважень по вказаному акту не надійшло, він вважається підписаним. 
У п.4.1. Договору сторони визначили, що вартість послуг (гонорар адвоката) за Договором є фіксованим і становить 5000 гривень 00 копійок. 
Згідно поданого до суду акту №1 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за Договором про надання правничої допомоги від 27 лютого 2026 року та розрахунку їх вартості, підписаного сторонами 27 березня 2026 року (а.с. 110), сторони, виходячи із засад розумності та справедливості, підтвердили, що Адвокат надав Клієнту послуги на загальну суму 5000 гривень 00 копійок, які складаються з наступного: 1) зустріч з Клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, ознайомлення з наданими документами, консультація щодо судової перспективи оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) складання позовної заяви щодо оскарження постанови ЕНА №666732 від 13 лютого 2026 року про притягнення Клієнта до відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 121 КУпАП, та подання її до суду; 3) складання заяви про участь в судовому засіданні у справі №625/61/26 в режимі відеоконференції; 4) складання заяви про стягнення судових витрат у справі №625/61/26 із відповідача; 5) складання заяви про винесення додаткового судового рішення у справі 625/61/26. 
Згідно положень, закріплених у ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
У відповідності зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (стаття 30 зазначеного Закону).
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Згідно ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Загальний порядок розподілу судових витрат визначений ст. 139 КАС України.
Водночас вказана норма не передбачає алгоритму розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Згідно ч. 8 ст. 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, за відсутності чіткого правового регулювання процесуальним законом розподілу судових витрат саме у спірному випадку, суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли.
Подібні висновки щодо розподілу витрат на правничу допомогу у випадку закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України наводились Верховним Судом у постановах від 09 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.001303, від 27 квітня 2023 року у справі № 260/3162/22, від 05 березня 2025 року у справі № 160/17422/23.
Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.001303 та від 27 квітня 2023 року у справі №260/3162/22 вказав, що частина восьма статті 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З урахуванням обставин, що склалися, за відсутності чіткого правового регулювання розподілу судових витрат саме у такому випадку процесуальним законом, суд керується принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли. Так, визнавши помилку й усунувши її, сторона відповідача не давала приводу для подальшого розгляду справи, адже права позивача були поновлені і без завершення судового процесу.
В судовому засіданні з`ясовано, що після звернення позивача з позовом до суду та відкриття судом провадження в адміністративній справі відповідачем вжиті заходи, спрямовані на скасування оскаржуваної позивачем постанови серії ЕНА №6660732 від 13 лютого 2026 року, і за результатами вжиття цих заходів оскаржувана постанова відповідачем, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите, що, в свою чергу, свідчить про фактичне визнання відповідачем позову і добровільне виконання ним заявлених позивачем вимог, що призвело до повного відновлення законних прав та інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Отже, уразі, коли відповідачем після подання позовної заяви фактично задоволені вимоги позивача, заявлені ним у позові, цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати, як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.11.2024 у справі № 120/18952/23.
З огляду на вищевказане сплачена позивачем сума витрат на правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на підставі статті 140 КАС України.
Щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає наступне.
Положення, закріплені у ч.ч. 1 та 2 ст. 134 КАС України, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, з пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, згідно якого за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Аналіз вказаних вище положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
Згідно ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності з ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень, закріплених у ст. 134 КАС України, вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. Водночас такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2020 року (справа № №420/6027/19). положення чинного законодавства визначають можливість встановлення розміру вартості правничої допомоги адвоката у фіксованому розмірі із виключенням погодинної оплати, залежно від часу, витраченого адвокатом на здійснення представництва чи надання іншої правової допомоги.
Як вже зазначалося вище у відповідності з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
У відповідності із практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року (справа №640/15803/19), від 01 вересня 2020 року (справа №640/6209/19).
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палата Верховного Суду 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц), при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі зазначила про необхідність надання оцінки виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.
Також, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару у певному розмірі. 
З огляду на вказане вище, зважаючи на принципи розумності та співмірності фактично наданої адвокатом Овсяником С.А. професійної правничої допомоги із заявленим до стягнення розміром судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, врахувавши витрачений адвокатом час на надання цієї допомоги, яка фактично звелася до усної консультації адвоката, складання ним позовної заяви, складання заяви про стягнення судових витрат із відповідача та поданням до суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення, а також взявши до уваги те, що адміністративна справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження і за результатами розгляду справи судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про доцільність зменшення заявлених представником позивача адвокатом Овсяником С.А. витрат на професійну правничу допомогу (гонорару) із 5000 гривень 00 копійок до 2500 гривень 00 копійок, що, на думку суду, буде відповідати критеріям співмірності, закріпленим у ч. 5 ст. 134 КАС України. 
Визначаючи розмір таких витрат суд також взяв до уваги і те, що фактично у справі відбулося одне судове засідання, в якому адвокат Овсяник С.А. не був присутнім. 
Таким чином, заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача 2500 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Керуючись ст.ст. 132, 134, 241-246, 255, 293, 295, 297 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково. 
Ухвалити додаткове рішення у адміністративній справі за позовом представника позивача адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код юридичної особи – 40108646) витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (гонорару), в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому законом порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення складено 09 квітня 2026 року.

Суддя  М.О. Скляренко