Дата документу 21.04.2026 Справа № 335/96/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/96/26  Головуючий у 1-й інстанції: Алєксєєнко А. Б.
Провадження № 22-ц/807/793/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,  Смокотіної В.С.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Жидкової Лілії Іванівни на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2026 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горлова Юлія Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович про визнання недійсною довіреності та договору дарування, скасування, державної реєстрації права власності, - 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горлова Юлія Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович про визнання недійсною довіреності та договору дарування, скасування, державної реєстрації права власності.

20 січня 2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.
В обгрунтування заяви зазначено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати позивача була особою похилого віку та мала певні захворювання.
Починаючи з 30.06.2023 року мати позивача зверталась до лікаря у зв`язку з постійними запамороченнями, загальною слабкістю. Відповідно до висновку лікаря, ОСОБА_4 мала КТ-ознаки дисціркуляторної енцефалопатії кортико-атрофічні зміни на тлі церебрального атеросклерозу з вікарним розширенням лікворних просторів. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9861/1100 від 12.07.2023 ОСОБА_4 перебувала на стаціонарів лікарні з 30.06.2023 по 12.07.2023. 3 виписки вбачається, що ОСОБА_4 01.07.2023 перенесла ішемічний кардіоемболічний інсульт в лівій півкулі головного мозку, руслі ЛСМА, правобічний глибокий геміфарез, правобічний легкий прозомонопарез.

Після звернення до адвоката за правовою допомогою позивачу стало відомо, що 07.11.2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горловою Ю.М. було посвідчено довіреність, яку у зв`язку із хворобою Горбової Л.П. було підписано ОСОБА_5 та якою уповноважено ОСОБА_3 на укладення договору дарування квартири ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому на підставі довіреності від 17.11.2023 року укладено договір дарування квартири, згідно умов якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подарував єдине житло матері позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка являється його донькою та колишньою дружиною позивача.

Водночас, дана квартира була єдиним житлом ОСОБА_4 та остання не мала бажання ані викликати нотаріуса для посвідчення довіреності ані наміру дарувати своє єдине житло.

Крім того, зазначає, що з відповіді Приватного виконавця виконавчого округу Запорізького Котули А.М. від 01.10.2025 №0129 вбачається наявність у ОСОБА_6 , станом на 17.11.2023року запису в реєстрі Боржників. Даний факт стверджується також Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 17.11.2023року 11:35 з якої вбачається, що за параметрами пошуку наявні записи про два виконавчі провадження, а саме ВП №68197811, ВП №68709787, у Приватного виконавця Котули А.М. Встановивши, що на момент звернення з проханням про вчинення нотаріальної дії, а саме 17.11.2023року ОСОБА_6 , була внесена до Єдиного реєстру боржників, а отже нотаріус діяв поза межами наданих законом повноважень та обґрунтовано мав відмовили у вчиненні нотаріальних дій, що в порушення вимог закону зроблено не було. 

Зважаючи на вищевикладене, вважає, що наявні правові підстави для забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно із заборонною вчинення реєстраційних дій щодо такого до винесення рішення у даній справі.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2026 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Заборонено суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2832356523060. Копію ухвали суду для негайного виконання направлено заявнику, особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також до відповідних компетентних органів для вжиття відповідних заходів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Жидкової Лілії Іванівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2026 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що звернувшись із даним позовом ОСОБА_2 проявив недобросовісність та не повідомив суду про існування у Вознесенівському районному суді м. Запоріжжя цивільної справи за № 335/4970/25. Звернення ОСОБА_2 з тотожнім позовом штучно призвело до існування двох справ, в рамках яких вирішується один і той спір, та призвело до незаконного винесення двох ухвал про забезпечення позову, які протирічать одна одній. Заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не містить відомостей про наявністю у нього майна у достатньому розмірі для відшкодування можливих збитків у відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Крім цього, заявником не наведено ніякого обґрунтування на підтвердження ризиків невиконання рішення суду у разі задоволення позову з урахуванням поведінки сторони відповідача у попередніх судових процесах, відсутності можливості застосувати інші менш обтяжливі заходи забезпечення позову для відповідача. Згідно інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості», на позивача ОСОБА_2 зареєстровано обтяження від 06.01. 2023 № 49156186 рішенням ОСОБА_7 , приватного виконавця Запорізької області, а саме арешт нерухомого майна, що свідчить про його неможливість забезпечити збитки відповідачу, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Лука Т.М. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» (а.с.221-222, а.с.224-225) до апеляційного суду не з`явилися. Від представника ОСОБА_1 – адвоката Жидкової Л.І. надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта та його представника – адвоката Жидкової Л.І. (а.с.246-248). 

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 – адвоката Жидкової Л.І. реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, представник ОСОБА_2 - адвоката Лука Т.М. у відзиві на апеляційну скаргу, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутності учасників справи.

На адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Лука Т.М. надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних сил України до закінчення (припинення) воєнного стану.

Відповідно до Довідки військової частини № НОМЕР_2 від 19 березня 2026 року № 1768 Кн вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації військової частини НОМЕР_2 .

Розглянувши клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Лука Т.М. про зупинення апеляційного провадження у справі, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Враховуючи, що відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, а не апеляційне провадження, та враховуючи, що апеляційним судом наразі переглядається апеляційна скарга  ОСОБА_1 , представника, адвоката Жидкової Лілії Іванівни на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2026 року про забезпечення позову у даній справі, справа по суті спору знаходиться на розгляді в суді першої інстанції, тому підстав для зупинення апеляційного провадження, яке відкрито за апеляційною скаргою на ухвалу суду про забезпечення позову, колегія суддів не вбачає.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Суд керувався тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .. Відтак у цій справі достатнім та ефективним способом забезпечення позову є накладення арешту на спірну квартиру та заборона відповідачу та іншим особам здійснювати її відчуження. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом статей 150 - 153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З наведених вищевказаних положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому, варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Судом встановлено, що оскільки спір між сторонами виник з приводу правомірності набуття відповідачкою ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.12.2025 року № витягу 458778324, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.90).

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач зазначає, що його матері ОСОБА_4 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була її єдиним житлом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після смерті матері позивачу стало відомо, що нібито ОСОБА_4 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горловою Ю.М., зареєстрованої в реєстрі за №1643,1644, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 на представництво її інтересів. Після чого на підставі довіреності від 17.11.2023 було укладено договір дарування квартири, згідно якого ОСОБА_3 подарував єдине житло матері позивача ОСОБА_1 . Разом з цим, позивач зазначає, що його мати була особою похилого віку та мала низку захворювань. При цьому позивачу відомо, що остання ніколи не уповноважувала ОСОБА_3 представляти її інтереси та дарувати її квартиру.

За вказаних обставин у позовній заяві позивачем заявлено вимогу про визнання недійсною довіреності на бланку НСР №106987 від 07.11.2023 року посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горловою Ю.М., зареєстрованої в реєстрі за №1643,1644, якою ОСОБА_4 уповноважила відповідача ОСОБА_3 подарувати належну їй квартиру за адресою АДРЕСА_1 та визнання недійсним укладеного на підставі цієї довіреності від імені ОСОБА_4 договору дарування квартири за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горловою Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за №1733 від 17.11.2023 року.

Предметом заявленого позову є правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 із забороною вчинення реєстраційних дій стосовно вказаного нерухомого майна. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, виходячи з того, що на даний час власником спірної квартири є ОСОБА_1 , яка має можливість безперешкодно розпоряджатися спірною квартирою та безперешкодно може відчужити зазначену квартиру, а тому, у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів (у разі доведення такого порушення).

Разом з цим, суд враховує те, що застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони вчинення реєстраційних дій не порушує право ОСОБА_1 не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні.

Відповідно, ризик відчуження належного відповідачу нерухомого майно, як об`єкта цивільних прав, за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що існує реальна загроза подальшого відчуження ОСОБА_1 спірної квартири, а невжиття заходу забезпечення позову ОСОБА_2 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
При цьому визначений судом спосіб обтяження спірної квартири є співмірним із заявленими вимогами, які за своєю правовою природою хоч і є вимогами немайнового характеру, однак стосуються речового права на нерухоме майно. Отже, доводи заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, є обґрунтованими.

Враховуючи предмет позову, відповідач має об`єктивну можливість розпорядитися належним йому нерухомим майном на власний розсуд, зокрема, відчужити його в будь-який спосіб, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про визнання недійсною довіреності та договору дарування, скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, в разі задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, належним чином обґрунтував необхідність вжиття таких заходів у зв`язку з чим прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, що вимоги позову у даній справі №335/96/26 є тотожними позову у справі №335/4970/25 є безпідставними, оскільки наразі суд вирішує клопотання щодо вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення, а надання оцінки доказам справі та обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог судом буде надана оцінка на стадії ухвалення рішення суду. 

Доводи апеляційної скарги про відмову позивачу в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру із забороною її відчуження в іншій справі (ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2025 року у справі №335/4970/25) є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки забезпечення позову вирішується індивідуально для кожної справи на основі власних обставин. Суд розглядає клопотання виходячи з поточних матеріалів та необхідності забезпечення позову саме в даному провадженні. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував суд першої інстанції, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір. Ініціювання іншим позивачем судових справ із вимогами до відповідача та розгляд судами тих справ, які відповідач вважає подібними до справи № 335/4970/25, за визначених процесуальним законом умов можуть зумовлювати настання інших процесуальних наслідків, ніж відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову. Підстав вважати, що позивач зловживає правом на звернення із такою заявою у колегії суддів немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції

У зв`язку із цим ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі вирішується процесуальне питання забезпечення позову, то понесені за подання апеляційної скарги судові витрати підлягають розподілу за наслідками вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Жидкової Лілії Іванівни - залишити без задоволення. 

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2026 року -залишити без змін.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Лука Тараса Михайловича про зупинення апеляційного провадження - відмовити. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 22 квітня 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.