КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 757/26420/25-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6104/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В.,-

встановив:

У червні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із названим позовом.
ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 18.10.2024-100000071 від 18 жовтня 2024 року у розмірі 27 170 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 жовтня 2024 між сторонами укладено кредитний договір № 18.10.2024-100000071, сума кредиту - 11 000 грн 00 коп.
ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 27 170 грн 00 коп.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2025 року названий позов задоволено.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 18.10.2024-100000071 від 18 жовтня 2024 року у розмірі  27 170 грн 00 коп.
Стягнутоз ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422грн 40 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлений належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив ізїх доведеності та обґрунтованості. Між сторонами укладено кредитний договір № 18.10.2024-100000071, за яким ТОВ «Споживчий центр» виконало своє зобов`язання та перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 11 000 грн 00 коп. 
ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконано, заборгованість за кредитним договором не сплачено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що 18 жовтня 2024 року між сторонами укладено кредитний договір № 18.10.2024-100000071, сума кредиту - 11 000 грн 00 коп., строком на 98 днів.
Позивачем перераховано кредитні кошти у розмірі 11 000 грн 00 коп. на картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0, 5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт».
Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших чергових періодів користування.
Кредитний договір підписано ОСОБА_1  за допомогою електронного цифрового підпису - одноразовим ідентифікатором.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що  ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 03 червня 2025 року загальна сума заборгованості становить 27 170 грн 00 коп.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбуваєтьсяв інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови,передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Встановлено, що кредитний договір № 18.10.2024-100000071 від 18 жовтня 2024 року (пропозиція укладення кредитного договору, заявка кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції, інформаційне повідомлення позичальника, паспорт споживчого кредиту) підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який містить набір цифрових та буквенних символів, вказано номер телефону ОСОБА_1 .
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитором та відповідачем не було б укладено.
Колегія суддів звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Відтак, підписання відповідачем кредитного договору № 18.10.2024-100000071 від 18 жовтня 2024 року підтверджено належними та допустимими доказами.
При укладенні вказаного кредитного договору ОСОБА_1 повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені у разі отримання кредиту та щодо розміру відсотків, які відповідач зобов`язана буде повернути.
На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталась до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору.
Зміст кредитного договору свідчить про те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину: суми кредиту, строку кредитування, розміру та порядку нарахування процентів, порядку здійснення розрахунків, в договорі вказано номер електронного платіжного засобу позичальника, на який здійснено перерахування коштів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність наявності кредитних правовідносин між кредитором та відповідачем.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 4.1 пропозиції, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 4132-82ХХ-ХХХХ-3280.
Такі ж реквізити платіжного засобу для надання коштів позичальнику вказано у заявці кредитного договору та у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 18.10.2024-100000071 (кредитної лінії).
Згідно листа № 82-3005 від 30 травня 2025 року саме на зазначений рахунок (4132-82ХХ-ХХХХ-3280) 18 жовтня 2024 року о 01 год 18 хв перераховано 11 000 грн 00 коп. за договором №18.10.2024-100000071.
Враховуючи час укладення кредитного договору між сторонами (18 жовтня 2024 року о 01 год 18 хв) та час перерахування кредитних коштів (18 жовтня 2024 року о 01 год 18 хв) на реквізити платіжного засобу, вказаного позичальником, колегія суддів вважає доведеним факт перерахування саме ОСОБА_1 кредитних коштів.
ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою, а не банківською установою. Враховуючи положення Закону України «Про платіжні послуги», інформаційний лист платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.
Колегія суддів вважає, що позивачем доведено розмір заборгованості та надано первинні бухгалтерські документи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів: договір про споживчий кредит, анкета-заява, довідка про ідентифікацію, паспорт споживчого кредиту, первинні фінансові документи (довідку № 82-3005від 30 травня 2025 року).
Посилання відповідача на те, що кредитна заборгованість виникла внаслідок шахрайських дій третіх осіб за фактом крадіжки грошових коштів з банківських рахунків ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження використання персональних даних відповідача іншою особою для укладення кредитного договору від її імені.
Представником ОСОБА_1. долучено до матеріалів справи копію матеріалів кримінального провадження № 12024200570000517 від 20 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 
Згідно копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 повідомила про крадіжку грошових коштів зі своїх банківських рахунків. При цьому ніхто не телефонував, дані картки не передавала. 
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 зазначав, що використаний для укладення кредитного договору номер мобільного телефону був викрадений невстановленими особами.
Дослідивши матеріали справи та долучені копії матеріалів кримінального провадження, колегією суддів не встановлено відомостей про те, що ОСОБА_1 повідомляла правоохоронні органи про втрату мобільного номеру телефону чи його використання третіми особами для отримання кредитних коштів. 
Долучені до матеріалів справи копії матеріалів кримінального провадження № 12024200570000517 від 20 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України є лише доказами фіксації звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів.
На момент розгляду вказаного позову про стягнення кредитної заборгованості відсутні відомості про існування обвинувального вироку про притягнення винної особи у вчиненні крадіжки грошових коштів із рахунку відповідача та оформлення кредитного договору внаслідок шахрайських дій.
Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції щодо доведеності підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 18.10.2024-100000071 від 18 жовтня 2024 року у розмірі 27170 грн 00 коп. є правильним.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та вірно застосував норми матеріального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 вересня 2025 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 02 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко