ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/7244/25 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/2840/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: купівлі-продажу
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року   м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» в особі Погорєлова Юрія Анатолійовича на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2026 року по справі за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 619/7244/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»,треті особи: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна, про скасування протоколу електронних торгів, визнання недійсним договору, скасування рішення та витребування майна,-

в с т а н о в и в :

28 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ», у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: 
- визнати недійсними результати електронних торгів з реалізації предмета іпотеки, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом електронних торгів № uа-ЕА-2020-03-06-0000034-b від 01.04.2020, складеним TОB «Професіонал»; 
- визнати недійсним Акт про реалізацію предмета іпотеки, складений за результатами зазначених електронних торгів, щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № GL3N217214 від 29.04.2020 (Цесії), укладений між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Фінрайт» в частині спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,08 га за цією адресою, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрований у реєстрі за № 90;
- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер 54645596 від 19.10.2020 15:36:04), прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Тетяною Анатоліївною, щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» на житловий будинок (літ. А-2) за адресою: АДРЕСА_1 (Індексний номер витягу 228660031 від 19.10.2020 16:27:36); 
- скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності, а саме щодо об`єкта з реєстраційним номером 2196880863220, номер об`єкта в РПВН 11369024 (об`єкт нерухомого майна: житловий будинок (літ. А-2) за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 54753103 від 23.10.2020 18:20:40 18:32:10) прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Тетяною Анатоліївною, щодо державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» на земельну ділянку площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 (Індексний номер витягу 229487226 від 23.10.2020 18:32:10); 
- скасувати відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт, а саме щодо об`єкта з реєстраційним номером 2172704663220 (об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка площею 0,08 га, адреса: АДРЕСА_1 ); 
- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Фінрайт» та поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за попереднім власником - ОСОБА_2 на: житловий будинок (літ. А-2), розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,08 га, розташовану за цією ж адресою, кадастровий номер: 6322010100:00:003:0480; 
- визнати за малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на користування житловим будинком (літ. А-2), розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , як місцем проживання дитини, а також право користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений житловий будинок та яка призначена для його обслуговування, площею 0,08 га, за цією ж адресою, кадастровий номер: 6322010100:00:003:0480, у межах, необхідних для користування житлом та його обслуговування; 
- зобов`язати ТОВ «ФК «Фінрайт» усунути перешкоди у користуванні малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловим будинком (літ. А-2) за адресою: АДРЕСА_1 , як місцем її проживання, а також земельною ділянкою площею 0,08 га (кадастровий номер: 6322010100:00:003:0480), розташованою за цією ж адресою, у межах, необхідних для користування житлом та його обслуговування, у тому числі шляхом забезпечення безперешкодного доступу до житла та утримання від вчинення дій, що обмежують або унеможливлюють фактичне користування зазначеним житлом.
26 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просить вжити заходів щодо забезпечення позову:
-накласти арешту на житловий будинок, та земельну ділянку площею 0,08 га, що є предметом спору, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони їх відчуження, обтяження та вчинення будь-яких дій, спрямованих на зміну правового статусу об`єкта;
-заборонити TOB «ФК «ФІНРАЙТ» та його представникам до набрання законної сили рішенням суду у справі: укладати будь-які правочини щодо відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна (купівля-продаж, дарування, міна, внесення до статутного капіталу тощо); встановлювати/змінювати/припиняти обтяження щодо них (іпотека, застава, заборона відчуження, сервітут тощо); вчиняти дії, спрямовані на поділ, об`єднання, зміну характеристик об`єктів, що впливають на їх ідентифікацію (у тому числі ініціювати внесення змін до реєстраційних даних щодо площі, складу, адреси об`єкта) - у межах, в яких такі дії можуть ускладнити виконання можливого рішення суду;
-заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: державну реєстрацію переходу права власності, реєстрацію/скасування обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію інших речових прав (у тому числі оренди, іпотеки, сервітутів), а також будь-які дії, наслідком яких є зміна правового статусу зазначених об`єктів - до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
В порядку забезпечення позову накладено арешт на: 
- житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, обтяження та вчинення будь-яких дій, спрямованих на зміну правового статусу об`єкта; 
- земельну ділянку площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження, обтяження та вчинення будь-яких дій, спрямованих на зміну правового статусу ділянки.
Заборонено TOB «ФК «ФІНРАЙТ» та його представникам до набрання законної сили рішенням суду у справі: 
- укладати будь-які правочини щодо відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна (купівля-продаж, дарування, міна, внесення до статутного капіталу тощо); 
- встановлювати/змінювати/припиняти обтяження щодо них (іпотека, застава, заборона відчуження, сервітут тощо); 
- вчиняти дії, спрямовані на поділ, об`єднання, зміну характеристик об`єктів, що впливають на їх ідентифікацію (у тому числі ініціювати внесення змін до реєстраційних даних щодо площі, складу, адреси об`єкта) - у межах, в яких такі дії можуть ускладнити виконання можливого рішення суду. 
Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо:
- житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки площею 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: державну реєстрацію переходу права власності, реєстрацію/скасування обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію інших речових прав (у тому числі оренди, іпотеки, сервітутів), а також будь-які дії, наслідком яких є зміна правового статусу зазначених об`єктів - до набрання законної сили рішенням суду у справі.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Фінрайт» - Погорєлов Ю.А. просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вимог про визнання права власності на вищевказане нерухоме майно та/або про його витребування з чужого незаконного володіння Позивачем не заявляється, отже, предметом позову є вимоги немайнового характеру. 
Спір щодо житлового будинку (літ. А-2), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, на якій розташований зазначений житловий будинок та яка призначена для його обслуговування, площею 0,08 га, за цією ж адресою, кадастровий номер: 6322010100:00:003:0480 які на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (код ЄДРПОУ 40997279), порушує принцип правової визначеності. Вищевказаний будинок та земельна ділянка не є предметом спору, а вжиті судом заходи забезпечення жодним чином не впливають на виконання можливого рішення суду та не є співмірними із позовними вимогами.
Позивачем під час подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову не виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, оскільки в ухвалі суду не зазначено жодних причин та відсутнє посилання на докази, у зв`язку із існуванням яких потрібно забезпечити позов зазначеним у заяві шляхом, а також не наведено жодних обґрунтувань доцільності вжиття обраних заходів, тобто не вказано, яким чином обрані заходи забезпечення позову сприятимуть виконанню рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, а їх незастосування, навпаки, ускладнить виконання рішення або зробить його неможливим. 
Отже, позов судом забезпечено на підставі неналежних доказів, що свідчить про незаконність ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову.
Судом вжито заходів забезпечення позову без належного встановлення факту, що між сторонами дійсно виник спір, а також не з`ясовано зміст та обсяг позовних вимог, без чого неможливе, згідно вищезазначеної Постанови № 9, вжиття заходів забезпечення позову.
В оскаржуваній ухвалі суду не зазначено ані доказів, на підставі яких суд з`ясував питання щодо наявності між сторонами спору, а також необхідність вжиття заходів забезпечення позову ані відповідних посилань чи обґрунтованих припущень про те, що невжиття обраних заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Керуючись принципами об`єктивності та неупередженості, враховуючи предмет та підстави позову, надані докази, на наш погляд, суд був зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення на підставі п. 2 ч. 3 ст. 154 ЦПК України. Під час ухвалення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу, що і відбувається у даному випадку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що твердження апелянта про те, що житловий будинок і земельна ділянка нібито не є предметом спору, є юридично неспроможним, штучно відірваним від реального змісту заявлених вимог і таким, що суперечить самій природі спірних правовідносин. Більше того, за змістом частини третьої статті 150 ЦПК України саме безпосередній зв`язок між предметом позову та обраним заходом забезпечення свідчить про його співмірність. Тому цей довід не лише не спростовує правомірності ухвали, а, навпаки, підтверджує необхідність збереження правового статусу саме того майна, щодо якого і виник спір, до моменту його остаточного вирішення судом.
твердження апелянта про неспівмірність застосованих заходів є безпідставним, оскільки фактично ігнорує співвідношення між предметом спору та обраним способом забезпечення. У даному випадку суд застосував не надмірне, а мінімально необхідне процесуальне обмеження, яке спрямоване виключно на збереження status quo щодо спірного майна до вирішення справи по суті. Саме така модель забезпечення позову узгоджується із завданням цивільного судочинства та забезпечує реальну дієвість майбутнього судового захисту
Посилання апелянта на нібито відсутність реальної загрози є безпідставним, оскільки воно фактично ігнорує специфіку спору щодо нерухомого майна. У справах цієї категорії ризик полягає не лише у формальному невиконанні майбутнього рішення, а й у можливому створенні таких юридичних і фактичних перешкод, за яких навіть позитивне для позивача рішення вимагатиме додаткових спорів, залучення нових осіб, оскарження нових реєстраційних дій або подолання нових обтяжень. 
Саме для недопущення такого ускладнення процесуального становища сторін і застосовується забезпечення позову як превентивний механізм охорони предмета спору. Тому вжиті судом заходи забезпечення у цій справі спрямовані не на передчасне вирішення спору, а на збереження для суду і сторін реальної можливості ефективного правосуддя. 
Саме з цієї причини висновок суду першої інстанції про необхідність тимчасового збереження незмінного стану спірного майна відповідає як процесуальній меті забезпечення позову, так і вимогам статей 149-150 ЦПК України. У 2025 році, під час дії воєнного стану, ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» уже вчиняло дії, спрямовані на відчуження спірного житлового будинку та земельної ділянки через державного реєстратора, що підтверджується відповідними доказами, наявними у матеріалах справи.
Твердження апелянта про недоведеність ризику є юридично неспроможним, оскільки воно не спростовує наявності об`єктивної загрози для ефективності майбутнього судового захисту, а лише демонструє помилкове ототожнення стадії забезпечення позову зі стадією вирішення спору по суті. У даній справі суд першої інстанції діяв у межах процесуальної моделі, прямо передбаченої ЦПК України: він не встановлював наперед остаточну правоту сторін, а забезпечив збереження спірного майна у незмінному стані на період судового розгляду, щоб майбутнє рішення не втратило реального змісту.
Ця справа не зводиться до формального спору щодо правового титулу на нерухоме майно між дорослими учасниками процесу. Її зміст охоплює також безпосередній захист прав та законних інтересів малолітньої дитини, для якої спірний житловий будинок є не абстрактним майновим активом, а місцем проживання, стабільним побутовим середовищем та простором реалізації права на приватне і сімейне життя. Саме тому будь-яка оцінка питання про забезпечення позову в цій справі не може здійснюватися ізольовано від наслідків, які зміна правового або фактичного стану спірного майна може спричинити для дитини
Предметом даного судового спору є правомірність набуття та переходу права на конкретний житловий будинок та земельну ділянку, а не встановлення єдиного чи постійного місця проживання позивача або її дитини. 
Наявність або відсутність реєстрації місця проживання за спірною адресою не визначає обсяг правового інтересу у спорі щодо правового титулу на нерухоме майно та не впливає на необхідність збереження незмінного стану спірного об`єкта до вирішення справи по суті. 
Сам по собі факт існування іншого зареєстрованого місця проживання або частки у спільній власності не нівелює права особи на судовий захист щодо конкретного об`єкта нерухомості, який є предметом позову. Захист права власності або права вимагати відновлення порушеного правового статусу не ставиться законом у залежність від наявності в особи іншого житла. Більше того, питання фактичного проживання, реєстрації та обсягу користування майном належать до предмета дослідження під час розгляду справи по суті. 
На стадії вирішення питання про забезпечення позову суд оцінює виключно наявність спору, зв`язок між предметом позову і запропонованим заходом та ризик утруднення або неможливості ефективного захисту у разі невжиття відповідних обмежень. Таким чином, доводи апелянта щодо місця реєстрації та наявності частки у власності не спростовують ані існування спору щодо спірного майна, ані обґрунтованості застосування тимчасових заходів, спрямованих на збереження його правового статусу до остаточного вирішення справи. 
Крім того, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції нібито не визначив характер спору, суб`єктний склад чи підстави позову, не відповідає змісту ухвали. Судом встановлено наявність спору щодо правового режиму конкретного об`єкта нерухомості, а застосований захід безпосередньо пов`язаний із предметом заявлених вимог і має тимчасовий характер, що відповідає вимогам статей 149–150 ЦПК України
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, та в межах доводів скарги дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам оскаржене судове рішення відповідає.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд зазначив, між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та співмірною із заявленими вимогами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Зі змісту заяви установлено, що відповідач вчиняє активні дії, спрямовані на розпорядження спірним будинком, зокрема: здійснює підготовку до його перепродажу третім особам (оголошення, організація оглядів майна). За таких обставин існує висока ймовірність відчуження будинку на користь третьої особи, у тому числі з позиціонуванням її як «добросовісного набувача». У випадку такої зміни власника виконання рішення суду про витребування майна та скасування реєстраційних записів істотно ускладниться або стане неможливим у межах цього провадження, а позивач буде змушений ініціювати нові судові спори. Це суперечить завданню цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав. Представники відповідача здійснили силове захоплення будинку. Така поведінка свідчить не про добросовісне використання цивільно-правових механізмів, а про реальну готовність створювати позивачу перешкоди у користуванні житлом, впливати на стан майна, змінювати доступ, встановлювати обмеження. За відсутності забезпечення позову відповідач може продовжити дії, які породжують незворотні наслідки для житла, його збереження і можливості подальшого виконання рішення. У спірному житловому будинку проживає малолітня дитина, для якої це житло є середовищем проживання та розвитку. Відчуження житла, в якому проживає дитина, без належного врахування її інтересів і без участі органу опіки та піклування створює ризик грубого порушення гарантій захисту прав дитини та права на житло. З огляду на характер спору та заявлені позовні вимоги, невжиття заходів забезпечення фактично легалізує ситуацію, за якої дитина може бути позбавлена можливості проживати у житлі до завершення розгляду справи. Додатково слід врахувати, що спірне житло розташоване у м. Дергачі Харківської області, території, яка віднесена до районів, пов`язаних із веденням бойових дій, відповідно до нормативних актів уповноваженого органу (докази додаються). За таких умов ризик втрати житла дитиною має для сім`ї очевидно підвищену інтенсивність та може спричинити наслідки, які складно або неможливо ефективно усунути лише шляхом ухвалення рішення по суті після тривалого розгляду. Ураховуючи наведене, невжиття заходів забезпечення позову створює ризик непропорційного втручання у право дитини на житло та унеможливлення ефективного судового захисту. Натомість застосування заходів забезпечення має тимчасовий характер, не вирішує спір по суті, спрямоване на збереження існуючого стану майна та забезпечення реального виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
З метою запобігання виникненню ситуації, за якої виконання можливого рішення суду про задоволення позову буде істотно утруднено або стане неможливим, у даній справі наявні обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (Постанова ПленумуВерховного СудуУкраїни №9від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», надалі Постанова).
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Верховний Суд у постанові від 04 травня 2023 року по справі №916/3710/22 наголошував на тому, що, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, та земельну ділянку площею 0,08 га, що є предметом спору, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Предметом судового спору (позову, що забезпечується) є вимоги щодо: скасування Протоколу електронних торгів (ua-EA-2020-03-06-0000034-b від 01.04.2020 року; складеного ТОВ «Професіонал», а також скасування договору про відступлення права вимоги і скасування Акта про реалізацію предмета іпотеки щодо зазначеного будинку; визнання недійсним договору купівлі-продажу (правочину), на підставі якого ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ; набуло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (19.10.2020, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лунін Т.А.), а також правочину щодо набуття права власності на земельну ділянку (23.10.2020), оформленого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А.; скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ТОВ «ФІ «ФІНРАЙТ» (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 228660031 від 19.10.2020), на земельну ділянку 0,08 га за адресою: АДРЕСА_1 ; витребування житлового будинку з незаконного володіння ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» та повернення його попередній власниці (матері дитини) - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Спір стосується права власності та фактичного володіння житловим будинком і земельної ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , а також правомірності набуття та державної реєстрації цього права за ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ». Позовні вимоги спрямовані на оспорювання підстав вибуття майна з власності попереднього власника, скасування реєстрації та витребування будинку з незаконного володіння.
Таким чином, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони проведення будь-яких реєстраційних дій щодо майна , яке належить відповідачу відповідає предмету позову, є пропорційним та збалансованим способом забезпечення, який не накладає на відповідачку надмірного процесуального тягаря. 
Крім того, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не було вжито зустрічне забезпечення, оскільки згідно ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
За відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ч. 5ст. 154 ЦПК України).
Таким чином, зустрічне забезпечення це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.
Єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.
Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зустрічне забезпечення застосовується як за ініціативою суду, так і за клопотанням відповідача. При чому за певних обставин застосування зустрічного забезпечення є можливістю, правом суду (ч. 1 ст. 154), а за інших обов`язком суду (ч. 3 ст. 154). Відсутність зустрічного забезпечення не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього є правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
Можливість відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення. 
В той же час, вказані обставини судом першої інстанції при вирішенні питання про зустрічне забезпечення не розглядалися та не оцінювалися.
Таким чином, у даному випадку у суду першої інстанції були відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК), та зустрічне забезпечення не підлягало застосуванню. Наведені з цього приводу доводи скарги не знайшли свого підтвердження.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідач не була позбавлена права звернутись із заявою про зустрічне забезпечення у суді першої інстанції згідно положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України.
Доводи скарги висновків сду першої інстанції не спростували.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» в особі Погорєлова Юрія Анатолійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2026 оку залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 07 квітня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегія   Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.