КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року м. Київ справа №320/14153/26
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за заявою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ»
про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС в Івано-Франківській області із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», в якому просить суд:
- підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» (код ЄДРПОУ 41747891).
Вимоги заяви мотивовані відмовою у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що стало підставою для винесення рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ».
Ухвалою суду від 02.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей, встановлених статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено розгляд заяви на 13:00 год. 03.04.2026.
Представник заявника у судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.
Представник відповідача з`явився в судове засідання 03.04.2026, просив відкласти розгляд справи до 06.04.2024, посилаючись на недостатність часу для підготовки відзиву.
Ураховуючи обмежені строки розгляду справ, протокольною ухвалою суду від 03.04.2026 відмолено з задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Врахувавши доводи представника відповідача, який не заперечував щодо переходу в письмове провадження, неявку заявника у судове засідання, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. 
Відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки не погоджується з вимогами ГУ ДПС в Івано-Франківській області, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України з огляду на те, що податковим органом не зазначено підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, які слугували підставою для прийняття наказу про проведення перевірки, зокрема, щодо наявності чи отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.
Відповідач наголошує, що наказ від 01.04.2026 №734-п «Про проведення фактичної перевірки» не відповідає положенням податкового законодавства, оскільки підставою для прийняття наказу має слугувати певна фактична обставина, яка вказує на наявність ймовірних порушень зі сторони позивача, про що зазначається у наказі, натомість, у наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім посилань на норми закону, що регулюють питання призначення перевірки.
Враховуючи порушення порядку призначення податкової перевірки щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ», на переконання відповідача, товариство правомірно реалізувало своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки, відтак застосований умовний адміністративний арешт майна платника податків є необґрунтованим.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» зареєстровано як юридична особа 20.11.2017, за адресою: 04060, місто Київ, вул. Олешківська, 8/1, офіс 5.
Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1. п.78.1 ст.78, пп. 80.2.3, 80.2.5, 80.2.7, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI видано наказ від 01.04.2026 №734-п «Про проведення фактичної перевірки» та виписано направлення на перевірку №1215, №1216 від 01.04.2026 в магазині за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 142, нежитлове приміщення (в літ. А), суб`єкта господарювання «Товариство з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» (код ЄДРПОУ 41747891), з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктом господарювання вимог чинного законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, порядку здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій, інших документів.
На підставі наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 01.04.2026 №734-п та направлень №1215, №1216 від 01.04.2026 головним державним інспектором відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах, контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Петруняком Сергієм Зіновійовичем та головним державним інспектором відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Костюком Володимиром Івановичем для проведення перевірки здійснено вихід за адресою магазину: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 142, нежитлове приміщення (в літ. А) суб`єкта господарювання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» (код ЄДРПОУ 41747891). 
Посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області були виконані передбачені статтею 81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення фактичної перевірки, були пред`явлені службові посвідчення посадових осіб та документи, зокрема, наказ від 01.04.2026 №734-п та направлення на право проведення перевірки №1215, №1216 від 01.04.2026, зі змістом яких ознайомлено посадову (службову) особу платника податків - особу, яка фактично проводить розрахункові операції ОСОБА_1 . Ознайомившись із зазначеними документами, посадова особа ОСОБА_2 відмовилася від допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, мотивуючи таку відмову її безпідставністю. 
На підставі п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України було складено Акт відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки) №408/09-19-09 01/41747891 від 01.04.2026. 
Посадова особа, яка фактично проводить розрахункові операції ОСОБА_2 відмовилася від підпису та отримання другого примірника Акта відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що засвідчується Актом відмови від підпису та отримання акта відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки від 01.04.2026.
Як вказує заявник підставою для проведення позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» (код ЄДРПОУ 41747891) є норми ст. 78 - 80 ПК України та за результатами проведеного аналізу, з використанням наявних баз даних АІС «Податковий блок» та «СОД РРО» визначено господарські одиниці, в яких встановлено ймовірні порушення вимог чинного законодавства при веденні господарської діяльності…» згідно доповідної записки №337/09-19-01-09 від 01.04.2026 на виконання листа ДПС України від 30.01.2026 №2159/7/99-00-09-04-02-07.
Зважаючи на неможливість здійснення фактичної перевірки, начальником ГУ ДПС в Івано-Франківській області 02.04.2026 о 13:30 год прийнято рішення №341/09-19-09-01-05 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» (код ЄДРПОУ 41747891).
На підставі зазначеного рішення контролюючий орган звернувся до суду із цією заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-17 (далі - ПК України).
Відповідно до вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема,
(1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками,
(2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Абзацом 4 пункту 81.2 статті 81 ПК України передбачено, що у разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
Так, судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області були виконані передбачені статтею 81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення фактичної перевірки, зокрема було пред`явлено наказ «Про проведення фактичної перевірки» від 01.04.2026 №734-п та направлення на перевірки №1215, №1216 від 01.04.2026 та службові посвідчення посадових осіб контролюючого органу.
Втім, ознайомившись із зазначеними документами, посадова (службова) особа платника податків - особа, яка фактично проводить розрахункові операції ОСОБА_2 відмовилася від допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , працівників податкових органів до проведення перевірки не було допущено у зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки в наказі не зазначено конкретних підстав та обставин такої перевірки, а лише посилання на статті податкового кодексу.
На підставі п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України було складено Акт відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки) №408/09-19-09 01/41747891 від 01.04.2026. 
Посадова особа, яка фактично проводить розрахункові операції ОСОБА_2 відмовилася від підпису та отримання другого примірника Акта відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, що засвідчується Актом відмови від підпису та отримання акта відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки від 01.04.2026.
У зв`язку з відмовою від допуску працівників Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до проведення фактичної перевірки магазину ТОВ «МАССМАРТ» (код ЄДРПОУ: 41747891), за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 142, нежитлове приміщення в (літ. А), начальником ГУ ДПС в Івано-Франківській області 02.04.2026 о 13:30 год прийнято рішення №341/09-19-09-01-05 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» (код ЄДРПОУ 41747891).
Саме посилаючись на обставини відмови відповідача від допуску до проведення перевірки, заявник вказує на наявність підстав для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податку.
Пунктом 94.1 статті 94 ПК України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Положеннями підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Відповідно до пункту 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Згідно приписів пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.
Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Пунктом 94.10 статті 94 ПК України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Аналогічні положення закріплено в Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 за № 948/30816.
З аналізу вказаних норм слідує, що для вирішення питання, чи є підстави для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд повинен встановити, за яких саме обставин відбувся недопуск таким платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки та, відповідно, чи були законні підстави для її проведення.
Суд звертає увагу, що під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення.
Оскарження платником податків наказу про проведення перевірки є запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідною заявою, однак, не є спором про право в розумінні пункту 2 частини 4 статті 283 КАС України і не перешкоджає розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Обґрунтованість причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків входять до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 283 КАС України.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.02.2023 року по справі № 640/17091/21.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.02.2023 у справі №640/17091/21 зазначив, що під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення.
Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив:
«У разі створення платником податків перешкод у реалізації податковим органом своєї компетенції (права на проведення перевірки за наявності законних підстав) безпосередньо Податковий кодекс України встановлює право на вжиття способу забезпечення виконання платником податків його обов`язків - застосування адміністративного арешту майна. Відповідно, можливість вжиття цього способу не може ставитися в пряму залежність від оцінки самим платником податків законності підстав для проведення податкової перевірки, відмова у допуску до проведення якої або відмова від проведення якої з боку цього платника податків і передбачені як одна із підстав для застосування адміністративного арешту майна. Це призводить до неможливості розгляду заяви податкового органу в судовому порядку за процедурою, передбаченою статтею 283 КАС України.
Оцінку обґрунтованості заперечень платника податків щодо правомірності проведення перевірки має надавати суд в межах здійснення превентивного контролю при реалізації податковими органами певних видів його повноважень, шляхом розгляду заяв податкових органів, передбачених частиною першою статті 283 КАС України. У таких справах адміністративний суд фактично є незалежним суб`єктом, який здійснює перевірку об`єктивності прийнятого контролюючим органом рішення, та одночасно, виконує завдання захисту прав платників податків від потенційно можливих зловживань з боку суб`єктів владних повноважень.
Більш того, з огляду на частину першу статті 4 КАС України, звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним рішення податкового органу про проведення податкової перевірки чи про застосування адміністративного арешту майна або дій такого органу при проведенні перевірки підпадає під поняття публічно-правового спору (пункт 2). Визначення цього терміну не дає підстав для висновку, що «публічно-правовий спір» є тотожним до терміну «спір про право». Отже, подання до суду адміністративного позову про протиправність рішення/дій щодо проведення перевірки або накладення адміністративного арешту не може розглядатись як підстава для відмови у відкритті провадження у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України».
На виконання вимог частини другої статті 356 КАС України Верховним Судом у вищевказаній постанові сформульовано такий правовий висновок:
«За змістом статті 283 КАС України після відкриття провадження у справі за відповідною заявою суд може або її задовольнити, або відмовити у її задоволенні. Наявність спору про право в розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України має вбачатися саме на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі за заявою контролюючого органу, передбаченою частиною першою статті 283 КАС України. При цьому у справах за заявою контролюючого органу, передбаченою пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України, заперечення платника податків щодо правомірності проведення податкової перевірки, які полягають у оскарженні відповідного наказу про її проведення чи дій контролюючого органу при її проведенні, не можуть розглядатися як «спір про право».
Під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення. Оскарження платником податків наказу про проведення перевірки є запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідною заявою, однак, не є спором про право в розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України і не перешкоджає розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Обґрунтованість причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків входять до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку наявності судового рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, платник податків не позбавлений можливості звернутися із заявою про його припинення, якщо в подальшому наказ про проведення перевірки буде визнано незаконним».
Як встановлено судом та визнається сторонами, товариство з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» не допустило посадових осіб ГУ ДПС в Івано-Франківській області до проведення фактичної перевірки.
В акті про відмову від проведення фактичної перевірки від 01.04.2026 №408/09-19-09-01/41747891, посадова (службова) особа платника податків - особа, яка фактично проводить розрахункові операції ОСОБА_2 , з врахуванням письмових пояснень, зазначила про відсутність в наказі будь-яких посилань на конкретні підстави призначення перевірки, зокрема, визначені п. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПКУ, а тому такий наказ є протиправним.
Відтак, посадових осіб податкового органу було не допущено до фактичної перевірки у зв`язку з відсутністю у наказі будь-яких посилань на конкретні підстави призначення перевірки, а також не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства.
У питанні застосування підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України практика Верховного Суду є сформованою і усталеною, полягає в тому, що ця норма містить дві самостійні (автономні) підстави для проведення фактичної перевірки у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального: (1) отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, а також (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у цій сфері. Тобто цей пункт передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Водночас, у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі №640/21536/19, від 17 грудня 2020 року у справі №520/12028/18, від 11 червня 2019 року у справі №1440/2045/18 уточнено і розширено підхід щодо застосування підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, як підстави для призначення фактичної перевірки. При здійсненні такого призначення контролюючий орган повинен зазначити одну із підстав, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, й у разі, якщо такою підставою є наявність та/або отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню.
Верховний Суд, у своїх постановах від 11 липня 2022 року у справі № 120/5728/20-а та від 21 грудня 2022 року у справі № 500/1331/21, звернув увагу на те, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.
Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.
Недотримання вимог щодо конкретизації та викладення в оскаржуваному наказі фактичних та правових підстав його прийняття призводить до протиправності останнього.
Як встановлено судом, наказ взагалі не містить посилання на жодну з можливих підстав перевірки, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 ПК України.
Разом з цим, існування такої інформації, заявником не доведено.
При цьому, посилання заявника на доповідну записку, як на підставу для проведення фактичної перевірки, а також результати проведеного аналізу, з використанням наявних баз даних АІС «Податковий блок» та «СОД РРО», де визначено господарські одиниці, в яких встановлено ймовірні порушення вимог чинного законодавства при веденні господарської діяльності…» - документ №337/09-19-01-09 від 01.04.2026 на виконання листа ДПС України від 30.01.2026 №2159/7/99-00-09-04-02-07 не є формою зовнішнього джерела інформації щодо можливих порушень Товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ». До матеріалів справи, також, не надано доказів отримання інформації з відкритих джерел.
Щодо правового змісту підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України в контексті визначення підстави для проведення фактичної перевірки, а також застосування абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України в аспекті достатності відображення в змісті наказу підстав для її проведення, Верховний Суд у постанові від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, в яких зазначив, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
У зазначеній постанові суду Судова палата зосередила увагу на тому, що у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки.
Відтак, зважаючи на те, що наказ про проведення перевірки не відповідає нормам ПК України, то визначені товариством з обмеженою відповідальністю «МАССМАРТ» підстави недопуску є законними та надавали останньому право для відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про недодержання Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області всіх законодавчо визначених підстав щодо проведення відповідної фактичної перевірки товариства, а відтак рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, згідно якого, посилаючись на статтю 94 Податкового кодексу України, застосовано умовний адміністративний арешт майна платника, є необґрунтованим та прийнято заявником без наявності на те відповідних правових підстав, передбачених Податковим кодексом України.
Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням викладених обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 241-246, 250, 283 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти з дня його проголошення.

Суддя Колеснікова І.С.