ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Єдиний унікальний номер судової справи №678/1679/25
Номер провадження №2-678-195/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 лютого 2026 року          селище Летичів 

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі: 
головуючого - судді       Ходоровського І.Б., 
за участю секретаря судового засідання    Козка Л.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Летичів, у відсутність учасників справи, за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового засідання технічними засобами, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та встановлення юридичного факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, 

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 

1. 23 жовтня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 за змістом якої ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 й після її смерті була 24 вересня 1998 року відкрита спадкова справа №298 державним нотаріусом Летичівської державної нотаріальної контори Хмельницької області. 
Ільніцька М.М. залишила заповіт і усе своє майно заповіла бабусі позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , якій було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку розміром 0,56 га, наданої для обслуговування житлового будинку в с. Бохни Летичівського району Хмельницької області.
ОСОБА_2 також належало право на земельну частку (пай), що посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №035394. 
Зокрема, 05 вересня 1995 року був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ 4 і даним актом селянській спілці «Світанок» с. Бохни Летичівського району Хмельницької області було передано у колективну власність 2355,7 га землі для ведення сільськогосподарського виробництва. 
У додатку №1 у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ОСОБА_2 значиться під №447. 
Згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Летичівської районної державної адміністрації 22 серпня 1996 року ОСОБА_2 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №035394. 
Проте, вказаний сертифікат було втрачено про що розміщено оголошення в газеті. 
ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, на день смерті вона проживала по АДРЕСА_2 із позивачем ОСОБА_1 , який здійснював за нею догляд, забезпечував їй необхідні умови проживання та догляду через похилий вік та стан здоров`я, після її смерті організував та профінансував її поховання. 
За життя бабуся позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заповіту не залишала, тому в силу ст. 1265 ЦК України позивач, як її онук, є спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після бабусі ОСОБА_3 . 
На звернення позивача ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо підтвердження факту реєстрації бабусі ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 була отримана відповідь, що відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою за період з 1998 по 2006 роки відсутні, оскільки будинкові книги за відповідний період не збереглися. 
У бабусі позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на території Хмельницької області на час її смерті знаходилось нерухоме майно, тому позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамаки О.В. із заявою про заведення спадкової справи за місцем знаходження нерухомого майна з метою успадкування права на земельну частку (пай), що належало ОСОБА_2 , яке в подальшому успадкувала, однак не оформила ОСОБА_3 , проте 11 серпня 2025 року нотаріус роз`яснила необхідність звернутись до суду. 
Враховуючи те, що померла ОСОБА_2 набула право на земельну частку (пай), оскільки на момент видачі Державного акта на право колективної власності на землю була пенсіонером, який раніше працював в селянській спілці «Світанок» с. Бохни та була включена у список, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, тому відповідне право на земельну частку (пай) увійшло до складу спадщини після її смерті. 
За цих обставин ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд: 
встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з бабою ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; 
визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай) розміром 2,88 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебували у колективній власності селянської спілки «Світанок» села Бохни Летичівського району Хмельницької області, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 баби ОСОБА_3 , яку вона успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що належав їй на підставі втраченого сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №035394.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

2. 23 жовтня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява. 
3. 29 жовтня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 
4. 18 листопада 2025 року із Хмельницького обласного державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи №298/1998, заведеної 24 вересня 1998 року Летичівською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також інформаційна довідка про наявність спадкової справи до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
5. 28 листопада 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. 09 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, вказав, що його бабуся ОСОБА_3 орієнтовно з 1964 року і до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом із ним у одному будинку по АДРЕСА_2 , однак відомості про її реєстрацію місця проживання не збереглись у Департаменті надання адміністративних послуг Одеської міської ради, тому факт постійного її проживання він не може підтвердити іншим чином, крім як у судовому порядку. Бабуся ОСОБА_3 успадкувала після ОСОБА_2 майно, проте не оформила земельну частку (пай) належним чином, й тому він не може успадкувати це майно у зв`язку із чим змушений звернутися із позовом до суду. 
13 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. 
7. 13 лютого 2026 року до суду надійшла заява представника відповідача - Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Буравець Т.В. про розгляд справи у їх відсутність за наявними у справі доказами, позовні вимоги визнають, не заперечують проти позову. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 

ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 

8. За змістом п. 3 ч. 2 і ч. 7 ст. 19, ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
9. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (п. 1). Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника (абз. 1 п. 7).
10. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 
11. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2).
У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В силу ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
У ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2). 
За приписами ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3). 
Як зазначено у ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 
За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2). 
В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5). 
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3). 
12. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.
В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). 
Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). 
Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3).
13. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства (ч. 2 ст. 9).
14. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5).
15. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності, зокрема, таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
16. У ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) (абз. 1-4). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз. 6). 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. 
17. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). 
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). 
18. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (п. 11). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 3 п. 23). 
19. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 
20. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. 
У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

21. Так, представник відповідача - Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Буравець Т.В. подала суду заяву згідно якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнає і не заперечує проти їх задоволення. 
22. Отже, відповідач позовні вимоги визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 
23. Відповідач жодним чином не оспорює фактичні обставини у справі й не ставить під сумнів, що ОСОБА_3 дійсно на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом із позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , він здійснював, як її онук, догляд за нею, тому має право успадкувати після її смерті належне їй майно, в тому числі те, яке вона успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - на земельну частку (пай) згідно втраченого сертифіката серії ХМ №035394. 
24. Факт постійного проживання ОСОБА_1 з його бабусею ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
25. Позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку оформити право на земельну частку (пай), оскільки 15 травня 2025 року приватний нотаріус йому у цьому відмовила. 
При цьому, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 04 листопада 2025 року спадкова справа після ОСОБА_3 не відкривалась. 
26. Наведені позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві обставини підтверджуються поданими ним доказами, матеріалами спадкової справи, показаннями свідків, відомостями погосподарської книги, яку надано представником відповідача. 
27. У зв`язку із тим, що відповідач позовні вимоги визнав повністю і беззаперечно, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

28. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог, тому позов є обґрунтованим. 

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10-13, 42-43, 48-49, 76-83, 89, 128, 141, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 351-352, 354-355 ЦПК України, 

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ: 

Прийняти визнання позову відповідачем - Летичівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області. 
Позов задовольнити. 
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно та на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав із бабою ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 . 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай) розміром 2,88 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебували у колективній власності селянської спілки «Світанок» села Бохни Летичівського району Хмельницької області, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 баби ОСОБА_3 , яку вона успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що належала їй на підставі втраченого сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №035394. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 13 лютого 2026 року. 

УЧАСНИКИ СПРАВИ: 

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Одеса Одеської області, житель АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , електронна пошта і електронний кабінет - відсутні. 

ВІДПОВІДАЧ: Летичівська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, місцезнаходження: вул. Героїв Крут, 2/1 селище Летичів Летичівської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, поштовий індекс 31500, код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04404548, тел. / факс (03857) 2-05-20, 2-02-15, електронна пошта: rada@letychivotg.gov.ua, наявний електронний кабінет. 

ПРЕДСТАВНИК: Буравець Тетяна Вікторівна (за довіреністю). 

Суддя         Ходоровський І.Б.