25.02.26
33/812/82/26
Справа № 945/2206/25 Головуючий у першій інстанції Войнарівський М.М.
 
Провадження № 33/812/82/26 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
 
Категорія: ст.122-4 КУпАП

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 лютого 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,
за участю захисника Буженка Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою 
захисника Буженка Юрія Сергійовича
на постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн в дохід держави, 

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01 жовтня 2025 року серії ЕПР1 № 470855, водій ОСОБА_1 01 жовтня 2025 року о 20:05 годині, дорога М14, 123 км керуючи транспортним засобом «Тойота Яріс Кросс» державний номерний знак НОМЕР_2 , не здійснила негайну зупинку даного транспортного засобу після причетності до дорожньо-транспортної пригоди (далі- ДТП) у разі якого не повинна була переміщати транспортний засіб, що має причетність до ДТП та здійснила рух далі, чим порушила вимоги п.2.10а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – ПДР), за що відповідальність передбачена статтею 122-4 КУпАП. 
Постановою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. Вирішено питання про судовий збір.
Hе погодившись з вказаною постановою суду, адвокат ОСОБА_1 - Буженко Ю.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції від 17 грудня 2025 року скасувати та закрити провадження на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Апелянт вважає, постанову суду незаконною, необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд визнав вину ОСОБА_1 виключно на підставі доказів, які підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, копії протоколу за фактом порушення правил обгону, схеми місця ДТП. Усі зазначені докази жодним чином не підтверджують факт залишення місця ДТП.
У матеріалах справи відсутні показання свідків щодо факту залишення місця пригоди, відеозаписи або фотофіксація моменту залишення місця ДТП, будь які інші належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували склад правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.
Апелянт зазначає, що дійсно 01 жовтня 2025 року о 20 год. 05 хв. на автодорозі М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, сталося ДТП за участю транспортного засобу Тойота Яріс Кросс під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Рено Преміум з напівпричепом під керуванням ОСОБА_2 . Водій вантажівки, який безпосередньо спричинив зіткнення, покинув місце ДТП. Інші учасники дорожнього руху намагалися зупинити його за допомогою звукових сигналів, однак він продовжив рух. Зупинити його вдалося лише у місті Миколаїв. Після удару ОСОБА_1 зупинилася на трасі та відкрила двері, однак у її бік почали летіти уламки та фрагменти пошкодженого автомобіля, оскільки рух великовантажного транспорту був інтенсивним. За цих обставин перебування на місці ДТП створювало реальну загрозу життю та здоров`ю. 
У салоні автомобіля крім неї перебували її чоловік та малолітній син, який сидів саме з того боку, на який припав удар. Керуючись винятково міркуваннями безпеки, ОСОБА_1 увімкнула аварійну сигналізацію та повільно від`їхала приблизно на 1-1,5 км від місця події до ділянки, де з`явилася можливість безпечно зупинитися на узбіччі, оскільки найближча частина дороги не мала достатнього простору для безпечної зупинки.
ОСОБА_1 негайно повідомила страхову компанію та поліцію про ДТП та про те, що водій вантажівки залишив місце події. Саме після її повідомлення вказаного водія було затримано в м. Миколаєві.
Наведені обставини не були враховані судом першої інстанції при винесенні постанови. Зазначене повністю виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП. Таким чином, висновок суду є припущенням, що суперечить вимогам статті 251 КУпАП. Вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП не є доведеною поза розумним сумнівом.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь
Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував ключову обставину, чи мало місце саме залишення місця ДТП, а не лише сам факт дорожньо-транспортної пригоди. Фактично суд ототожнив вчинення ДТП та залишення місця ДТП, що є різними за правовою природою адміністративними правопорушеннями, відповідальність за які передбачена різними статтями КУпАП.
В оскаржуваній постанові відсутні посилання на будь-які докази, які б підтверджували факт залишення ОСОБА_1 місця ДТП. Суд фактично визнав ОСОБА_1 винуватою без доведення ключового елементу складу правопорушення, що є несумісним з вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Сторона захисту вважає, що це суперечить вимогам статей 251, 280 КУпАП, оскільки суд не вправі визнавати доведеними обставини, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина особи у її вчиненні не можуть вважатися встановленими автоматично лише на підставі складеного протоколу. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник також зазначив, що судом були порушені права ОСОБА_1 на захист, передбачені статтею 268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності. Суд розглянув справу по суті за відсутності захисника, чим позбавив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності можливості реалізувати право на професійну правничу допомогу, подати докази, надати пояснення.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник Буженко Ю.С. підтримав доводи апеляційної скарги.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов такого.

За положеннями статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За змістом частини 2 статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Згідно зі статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Однак, суддею суду першої інстанції вимоги вказаних правових норм в повній мірі не були дотримані. 
Так, ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, що підтверджується, наявними у справі доказами.

Однак, з таким висновком суду погодитись в повній мірі не можливо з огляду на наступне. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
«Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину). 
Системний аналіз положень статті 122-4 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб, та передбачає накладення штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, дозволяє дійти висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений частиною 2 статті 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (стаття 4 Протоколу 7 до Конвенції). 
Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).
Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень статей 280, 251 КУпАП свідчить про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 470855, водій ОСОБА_1 01 жовтня 2025 року о 20:05 годині, дорога М14, 123 км керуючи транспортним засобом «Тойота Яріс Кросс» державний номерний знак НОМЕР_2 , не здійснила негайну зупинку даного транспортного засобу після причетності до дорожньо-транспортної пригоди (далі- ДТП) у разі якого не повинна була переміщати транспортний засіб, що має причетність до ДТП та здійснила рух далі, чим порушила вимоги пункту 2.10 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена статтею 122-4 КУпАП (а.с.1).
Пунктами 2.10 «а» ПДР передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, а також не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.
Відповідальність за статтею 122-4 КУпАП настає у разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо - транспортної пригоди особами, до якої вони причетні (формальний склад).
Відповідно до Правил дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати швидку медичну допомогу, а якщо це неможливо, звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; г) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г", відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також стан транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд вважав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, що підтверджено наявними у справі доказами, як то протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №470855 від 01 жовтня 2025 року, копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 470800 від 01 жовтня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 01 жовтня 2025 року о 20 годині 05 хвилин, рухаючись 93 км+100 м автодороги М-14 “Одеса-Мелітополь-Новоазовськ”, керуючи транспортним засобом автомобілем марки “Тойота Яріс”, номерний знак НОМЕР_2 , перед початком обгону не переконалася, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та після обгону зможе повернутися на смугу свого руху, не створюючи перешкоди іншим транспортним засобам, не обрала безпечний боковий інтервал, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки “Рено Преміум”, номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «Сміч», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , копією схеми місця ДТП від 01 жовтня 2025 року.
Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з висновком судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, з таких підстав.
За вказаною нормою передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
За змістом диспозиції вказаної норми, передбачене нею адміністративне правопорушення може бути вчинено лише умисно, оскільки особа яка його вчиняє, усвідомлює протиправний характер своєї дії, передбачає її шкідливі наслідки і бажає їх або свідомо допускає настання цих наслідків.
У відповідності до пункту 2.10 а) ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , остання після ДТП викликала поліцію, повідомила про водія вантажівки, причетного до ДТП та який залишив місце події (саме після її повідомлення вказаного водія було затримано в м. Миколаєві), нею в цей же день було узгоджено з іншим учасником ДТП – ОСОБА_2 , та підписана схема місця ДТП, вона надавала пояснення по факту вчинення ДТП, чим сприяла встановленню обставин цієї пригоди.
Отже, незначне переміщення автомобіля ОСОБА_1 , яке вона здійснила, за її поясненнями, для забезпечення безпеки пасажирів її автомобіля, та уникнення більш тяжких наслідків, оскільки її автомобіль перебував на проїзній частині дороги з інтенсивним рухом, не призвело до неможливості встановлення поліцейськими обставин ДТП. 
За такого, апеляційний суд вважає, що встановлені суддею суду першої інстанції обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, не можуть бути визнані такими, що відповідають фактичним обставинам справи та у поза розумний сумнів не свідчать про наявність в діях останньої складу зазначеного вище адміністративного правопорушення. Тому висновок судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог пункту 2.10 а) ПДР, а саме, залишення нею місця ДТП, до якої вона причетна, не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та на нормах матеріального права, якими встановлюється адміністративна відповідальність за вчинення адміністративних правопорушень.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, не може бути визнана законною та обґрунтованою через невідповідність висновків судді фактичним обставинам адміністративного правопорушення, а тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.
Доводи захисника про закриття провадження у справі на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки на момент розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення цим судом оскаржуваної постанови, відповідний строк не закінчився.
Постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-а, на яку захисник посилається у своїй апеляційній скарзі, не є релевантною до зазначених правовідносин, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини.
Зокрема, у справі № 308/8763/15-а розглядався позов про визнання протиправними та скасування постанови адміністративної комісії Виконавчого комітету міської ради про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Керуючись статтями 283, 294 КУпАП, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Буженка Юрія Сергійовича задовольнити частково.
Постанову судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2025 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду І.В. Лівінський