Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2026 р. №520/29817/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Бідонька А.В.; 
за участю секретаря судового засідання - Басістого Є.А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Горбача О.С.
розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (с. Івано-Слиньківка, Берестинський р-н, Харківська обл., 64522, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного агентства України з управління зоною відчуження (бульв. Лесі Українки, буд. 26, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 37536183) про визнання протиправним та скасування наказу.

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом, в якому просить суд:
Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14.10.2025 №200-25-ОС "Про застосування дисциплінарного стягнення". 
В обґрунтування позову позивач зазначав, що наказ ДАЗВ від 14.10.2025 №?220-25-ОС було видано з істотним порушенням вимог закону щодо строків застосування дисциплінарних стягнень, що є самостійною та достатньою підставою для його скасування як протиправного.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази існування реального конфлікту інтересів чи умисного внесення недостовірних відомостей у декларації, дисциплінарне рішення ДАЗВ ґрунтується лише на припущеннях та формальних невідповідностях, що суперечить принципу законності та пропорційності. 
Натомість позивачем, на виконання вимог припису НАЗК укладено договір управління корпоративними правами з ОСОБА_2 щодо частки в статутному капіталі товариства (50 %, 34 000 грн), а також оформлено нотаріально засвідчений акт приймання-передачі частки, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за номерами 3139, 3140. Однак 13.08.2025 державний реєстратор Павленко О.О., а 19.08.2025 приватний нотаріус Хаславська К.В. відмовили в державній реєстрації змін до складу учасників товариства, посилаючись на пункт 10 частини першої статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", який забороняє внесення змін щодо юридичних осіб, що перебувають у стані ліквідації. Таким чином, юридичне оформлення передачі корпоративних прав не відбулося з причин, що не залежать від волі Позивача. Протягом усього періоду перебування товариства у стані ліквідації Позивач не отримував жодного доходу чи іншої вигоди від його діяльності, а корпоративні права не використовувались як джерело приватного інтересу.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Представником відповідача надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. Зазначає, що позивач неодноразово стверджував, що не може здійснити передачу корпоративних оскільки ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП» перебуває у стані припинення. Однак, тільки під час проведення службового розслідування Позивач. З порушенням строків, виконав передачу належних йому корпоративних прав. Пояснень щодо об`єктивних причин, які завадили йому виконати вимоги статті 36 Закону України «Про запобігання корупції» у встановлений законодавством строк також не надано.
Також, зазначене на думку відповідача, свідчить, що відомості зазначені ОСОБА_1 в декларації від 19.06.2024 як кандидата на посаду директора ДСП «ЦСП» за 2023 рік щодо передачі корпоративних прав ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП» іншій особі завідомо неправдиві. Отже, Позивач власними діями визнає, що до 18.08.2025 ним було вчинене тривале правопорушення, за фактом порушення положень статті 36 Закону України «Про запобігання корупції», а також подано недостовірні відомості у декларацію кандидата на посаду директора ДСП «ЦСП» за 2023 рік.
Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про правомірність оскаржуваного наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14.10.2025 №200-25-ОС "Про застосування дисциплінарного стягнення" та необґрунтованість позовних вимог. 
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість та доведеність.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. 
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, встановив наступне. 
Між Державним агентством України з управління зоною відчуження та ОСОБА_1 укладено контракт від 18.11.2024, який є особливою формою строкового трудового договору та згідно з яким Позивача наймано (призначено) на посаду директора ДСП "ЦСП" на термін з 18.11.2024 по 18.11.2029 (а.с. 99-106)
З 18.11.2024 Позивач, керуючись наказом ДСП "ЦСП" від 18.11.2024 №486-ОС, приступив до виконання обов`язків директора ДСП "ЦСП" на підставі наказу ДАЗВ від 15.11.2024 №191-24-ОС "Про призначення директора Державного спеціалізованого підприємства "Центральне сервісне підприємство з експлуатації, відновлення та безпеки" (а.с. а.с. 43).
Згідно з наказом ДАЗВ від 03.01.2025 №2-25 "Про проведення позапланового внутрішнього аудиту" ДАЗВ у період з 06.01.2025 по 31.01.2025 проведено позаплановий внутрішній аудит на тему "Оцінка дотримання вимог чинного законодавства щодо призначення на посади керівників державних підприємств, що належать до сфери управління ДАЗВ, а також їх заступників у період з 17.01.2024 по 05.12.2024" (т. 1 а.с. 176).
За результатами проведеного аудиту було встановлено, що Позивач перебуває у складі замовника та кінцевого бенефіціара з часткою 50% ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" ( т. 1 а.с. 187-198).
На лист Відповідача від 06.02.2025 №01-408/8-25 щодо необхідності надання пояснень та відповідних документальних підтверджень передачі корпоративних прав іншій особі Позивачем листом від 07.02.2025 №01-01/126-25 повідомлено про те, що ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" перебуває в стані припинення з 06.09.2018, що підтверджено відповідним рішенням засновників, зареєстрованим за №14801100008044590. Керівником та головою комісії з припинення (ліквідатором) призначено Дородних Сергія Володимировича. У зв`язку з цим Позивачем зазначено, що юридична особа не здійснює господарської діяльності, а її корпоративні права та активи підпадають під спеціальний правовий режим, визначений нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Враховуючи, що процедура ліквідації передбачає інший порядок управління майном, корпоративними правами та зобов`язаннями, вимога Закону України "Про запобігання корупції" щодо передачі корпоративних прав у встановлений строк не може бути реалізована в загальному порядку. Позивач діє відповідно до спеціального законодавства, яке має пріоритет над загальними нормами, що підтверджується усталеною судовою практикою. (т. 1 а.с. 203-206).
На лист Відповідача від 25.02.2025 №01-643/11-25 про надання додаткових пояснень Позивачем надіслано лист від 11.03.2025 №01-01/204-25, згідно з яким повторно повідомлено про те, що ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" перебуває в стані припинення з 06.09.2018, що підтверджено реєстраційними даними та призначенням ліквідатора. Відповідно до законодавства підприємство у стані ліквідації не здійснює господарської діяльності, а управління його активами регулюється спеціальним законодавством, тому вимога Закону "Про запобігання корупції" щодо передачі корпоративних прав не застосовується (т. 1 а.с. 223-230).
На лист Відповідача від 13.06.2025 №01-1895/10-25 до листа НАЗК від 06.06.2025 №39- 03/49254-25 про надання додаткових пояснень Позивачем надіслано лист від 16.06.2025 №01-01/548-25, в якому надано додаткові пояснення стосовно того, що оскільки ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" перебуває у стані припинення з 06.09.2018 (реєстраційний №14801100008044590), а його ліквідатором призначено ОСОБА_3 , управління активами товариства здійснюється виключно ліквідатором у межах спеціального правового режиму, передбаченого статтями 104- 112 ЦК України, статтями 59-61 ГК України та статтею 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Учасники товариства втрачають можливість впливати на господарську діяльність, а корпоративні права набувають пасивного характеру та не можуть бути реалізовані у звичайному порядку. Відповідно, вимога частини першої статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" щодо передачі корпоративних прав в управління не підлягає застосуванню, оскільки такі права не можуть бути використані для впливу на діяльність юридичної особи. Крім того, спроби передачі корпоративних прав у формі договору управління або відчуження частки були здійснені, однак не реалізовані з об`єктивних причин, зокрема через заборону державної реєстрації правочинів щодо юридичних осіб, які перебувають у стані ліквідації (пункт 10 частини першої статті 28 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"). Таким чином, відсутність факту передачі корпоративних прав не є наслідком бездіяльності чи недобросовісності, а зумовлена юридичними та фактичними перешкодами, що не залежать від волі Позивача (т. 1 а.с. 248-256)
НАЗК листом від 22.07.2025 №39-02/39-25 надіслано до ДАЗВ припис Національного агентства з питань запобігання корупції про необхідність проведення службового розслідування стосовно можливого порушення Позивачем положень статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" (у порядку пункту 5-3 частини першої, частини шостої статті 12 Закону України "Про запобігання корупції") (т. 2 а.с. 11-14).
Відповідно до змісту припису НАЗК висловило позицію стосовно того, що Позивачем не надано підтвердження відмови органів нотаріату в проведенні будь-яких дій, пов`язаних з передачею в управління/відчуженням частки у ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП", що не звільняє Позивача від обов`язку виконати вимоги статті 36 Закону України "Про запобігання корупції". 
Приписом НАЗК вимагає від ДАЗВ провести службове розслідування з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення порушень статті 36 Закону України "Про запобігання корупції".
На виконання Припису НАЗК ДАЗВ видано наказ від 30.07.2025 №100-25 "Про проведення службового розслідування", яким визначено провести службове розслідування діяльності Позивача як директора ДСП "ЦСП" у строк з 01.08.2025 по 28.08.2025 (а.с. 23-24).
На час проведення службового розслідування Позивача було відсторонено від здійснення повноважень директора ДСП "ЦСП". Наказом ДАЗВ від 28.08.2025 №107-25 "Про внесення змін до наказу ДАЗВ від 30.07.2025 №100-25" було продовжено строк проведення службового розслідування до 30.09.2025. Наказом ДАЗВ від 30.09.2025 №128-25 "Про внесення змін до наказу ДАЗВ від 30.07.2025 №100-25" було продовжено строк проведення службового розслідування до 13.10.2025 (т. 2 а.с. 15-19).
Під час службового розслідування позивач листом від 15.08.2025 надано пояснення, в яких повідомлено ДАЗВ про те, що у зв`язку з призначенням на посаду директора ДСП "ЦСП" ним вжито всіх передбачених законом заходів для врегулювання потенційного конфлікту інтересів. Щодо ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП", яке перебуває у стані припинення з 06.09.2018, передача корпоративних прав виявилась юридично неможливою: управління активами здійснює ліквідатор, корпоративні права не реалізуються, а державна реєстрація змін до складу учасників заборонена (відмова реєстратора від 13.08.2025). 
Позивач зазначив, що не отримував доходу від діяльності товариства, не мав впливу на його управління, а право на ліквідаційну квоту є умовним і не створює приватного інтересу. З огляду на це Позивач вважає, що конфлікт інтересів відсутній, а вимоги статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" дотримані в межах об`єктивної можливості. Просив врахувати це під час службового розслідування.
Позивачем листом від 21.08.2025 надано повторні пояснення, в яких наголошено, що Позивачем на виконання припису НАЗК та в межах службового розслідування, що проводиться ДАЗВ, було вжито всі можливі заходи для передачі корпоративних прав у ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП", яке перебуває у стані припинення з 06.09.2018, що підтверджено записом у ЄДР №14801100008044590. Ліквідатором товариства призначено Дородних С.В., а його діяльність регулюється спеціальним ліквідаційним режимом відповідно до чинного законодавства. Учасники товариства втрачають можливість впливати на управлінські рішення, а корпоративні права не можуть бути реалізовані у загальному порядку. З метою виконання вимог статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" Позивачем було укладено договір управління корпоративними правами з ОСОБА_2 щодо частки в статутному капіталі товариства (50 %, 34 000 грн), а також оформлено нотаріально засвідчений акт приймання-передачі частки, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за номерами 3139, 3140. Однак 13.08.2025 державний реєстратор Павленко О.О., а 19.08.2025 приватний нотаріус Хаславська К.В. відмовили в державній реєстрації змін до складу учасників товариства, посилаючись на пункт 10 частини першої статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", який забороняє внесення змін щодо юридичних осіб, що перебувають у стані ліквідації. Таким чином, юридичне оформлення передачі корпоративних прав не відбулося з причин, що не залежать від волі Позивача. Протягом усього періоду перебування товариства у стані ліквідації Позивач не отримував жодного доходу чи іншої вигоди від його діяльності, а корпоративні права не використовувались як джерело приватного інтересу. Право на ліквідаційну квоту є умовним, реалізується лише після задоволення вимог кредиторів і не передбачає участі в управлінні. Відповідно до статті 280 КУпАП уповноважений орган має довести наявність усіх елементів складу правопорушення, зокрема умисел, приватний інтерес, конфлікт інтересів та недобросовісну поведінку. Припис НАЗК таких елементів не містить. Дії Позивача свідчать про добросовісність, відсутність умислу та об`єктивну неможливість реалізації вимоги щодо передачі корпоративних прав. Враховуючи ліквідаційний статус товариства, юридичні обмеження щодо реєстрації змін, відсутність управлінського впливу та приватного інтересу, а також вжиті заходи, Позивач вважає, що вимоги статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" були дотримані в межах об`єктивної можливості. Просив урахувати викладене як додаткові пояснення під час проведення службового розслідування (т. 2 а.с. 40-49).
За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування згідно наказу ДАЗВ від 30.07.2025 №100-25, в якому зафіксовано, що відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені в пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані протягом 60 днів після призначення (обрання) на посаду передати в управління іншій особі належні їм підприємства та корпоративні права в порядку, встановленому законом. Позивачем не було здійснено передачі корпоративних прав ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" до 18.08.2025. Дії Позивача визнано такими, що містять ознаки порушення ним частини першої статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" та порушення положень розділу 8 Контракту. Рекомендовано Голові ДАЗВ застосувати до Позивача дисциплінарне стягнення у відповідності до статті 147 КЗпП України, а саме – догана за непередачу в управління корпоративних прав іншій особі у строк, встановлений законодавством (т. 1 а.с. 120-127)
Наказом ДАЗВ від 14.10.2025 №220-25-ОС "Про застосування дисциплінарного стягнення" до Позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за непередачу в управління корпоративних прав іншій особі у строк, встановлений законодавством, на підставі пункту 1 частини першої статті 147 КЗпП України (т. 2 а.с. 53-54)
Не погоджуючись з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, позивач звернувся до суду з позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 №950 (далі – Порядок №950), стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування; за результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування; за результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.
Таким чином, лише за результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.
Відповідно до Порядку №950 може бути проведено службове розслідування в разі: невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства; внесення подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконанню вимог Закону в інший спосіб; вимоги особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри.
У випадку, передбаченому абзацом третім цього пункту, службове розслідування проводиться за фактом виявленого порушення або стосовно особи, яка вчинила таке порушення (пункт 2 Порядку №950).
Рішенням щодо проведення службового розслідування визначаються голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, предмет і дата початку та закінчення службового розслідування. Строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 3 Порядку №950).
Згідно з пунктом 4 Порядку №950 рішення про проведення службового розслідування приймає орган (посадова особа) (суб`єкт призначення), якому (якій) відповідно до законодавства надано повноваження призначати на посаду та звільняти з посади особу, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, або керівник органу, підприємства, установи, організації, в якому (яких) виявлено порушення (далі керівник органу).
Керівник органу, за рішенням якого затверджено склад комісії з проведення службового розслідування, контролює роботу цієї комісії і у разі потреби дає обов`язкові для виконання доручення (пункт 5 Порядку №950).
Члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об`єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується такого розслідування (пункт 6 Порядку №950).
Відповідно до пункту 7 Порядку №950 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, необхідні для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися до керівника органу у письмовій формі з обґрунтованим клопотанням про виведення із складу комісії з проведення службового розслідування осіб, в яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, стосовно якої проводиться службове розслідування.
На підставі пункту 8 Порядку №950 за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, стосовно якої проведено службове розслідування; висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі потреби винних осіб до відповідальності згідно із законодавством.
У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, стосовно якої проведено службове розслідування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу особи, стосовно якої проведено службове розслідування.
Відповідно до пункту 9 Порядку №950 акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу в одному примірнику.
Перед поданням на розгляд керівника органу з актом службового розслідування ознайомлюється особа, стосовно якої проведено службове розслідування.
Про дату і місце ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повідомляється за день до ознайомлення із зазначеним актом.
Під час ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може висловити свої зауваження, які додаються до акта.
У разі коли під час ознайомлення з актом службового розслідування до нього не висловлені зауваження або особа, стосовно якої проведено службове розслідування, не прибула у визначений для ознайомлення час без поважних причин та не повідомила комісію про причини своєї відсутності у день ознайомлення, акт службового розслідування вважається таким, що не має зауважень.
Особа, стосовно якої проведено службове розслідування, повинна підписати акт службового розслідування, а у разі відмови особи підписати такий акт члени комісії складають відповідний акт, який додається до акта службового розслідування.
У разі відсутності під час підписання акта службового розслідування члена комісії причина його відсутності зазначається в акті.
На підставі пункту 10 Порядку №950 акт службового розслідування на вимогу особи, стосовно якої проведено службове розслідування, повинен розглядатися в її присутності.
За результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.
За результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 12 Порядку №950 за результатами службового розслідування комісія з проведення службового розслідування складає акт, в якому зазначаються: факти, які стали підставою для проведення службового розслідування, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), найменування посади, строк перебування на займаній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування (якщо службове розслідування проводилося стосовно особи); заяви, клопотання, пояснення щодо предмета службового розслідування; висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, заходи, вжиті або запропоновані до його усунення, чи обставини, що знімають з особи, стосовно якої проведено службове розслідування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції про усунення виявлених порушень та притягнення (за наявності підстав) винних осіб до відповідальності згідно із законом.
У разі наявності обґрунтованих пропозицій про притягнення особи, стосовно якої проведено службове розслідування, до відповідальності комісія з проведення службового розслідування пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законом.
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення комісія з проведення службового розслідування повинна враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу особи, стосовно якої проведено службове розслідування.
Пунктом 13 Порядку №950 передбачено, що акт службового розслідування підписує голова, інші члени комісії з проведення службового розслідування, і він подається на розгляд суб`єкту призначення або керівнику органу в одному примірнику. Перед поданням на розгляд суб`єкту призначення або керівнику органу з актом службового розслідування ознайомлюється особа, стосовно якої проведено службове розслідування.
При цьому, для правомірного застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки державного службовця, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності.
Поряд з тим, процедура дисциплінарного провадження як процес дослідження обставин дисциплінарного проступку, визначення його наслідків та доведення вини особи, зокрема, повинна бути достатньо прозорою, задля того, щоб і сама особа, яка притягується до дисциплінарної відповідальності, та орган, що застосовує дисциплінарне стягнення, а також суд, перевіряючи законність накладення дисциплінарного стягнення, могли з`ясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого рішення, та надати їм оцінку.
Рішення, прийняте за наслідками такого дисциплінарного провадження, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати всі суттєві обставини, що мали значення для його прийняття.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна – це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Згідно зі статтею 147 КзпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП).
Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті.
Статтею 148 КЗпП встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Предметом розгляду даної справи є правомірність прийняття відповідачем наказу від 14.10.2025 №220-25-ОС "Про застосування дисциплінарного стягнення".
Судом встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани слугували висновки відповідача про порушення позивачем ч. 1 ст. 36 Закону України "Про запобігання корупції". 
Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені в пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані протягом 60 днів після призначення (обрання) на посаду передати в управління іншій особі належні їм підприємства та корпоративні права в порядку, встановленому законом. Якщо на момент закінчення зазначеного шестидесятиденного строку в системі депозитарного обліку встановлено обмеження на здійснення операцій з акціями на підставі відповідного рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про зупинення внесення змін до системи депозитарного обліку, особи, зазначені в пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані передати такі належні їм акції в управління іншій особі протягом 60 днів з дня відновлення внесення змін до системи депозитарного обліку щодо відповідних акцій. У вказаних вище випадках особам, зазначеним у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється передавати в управління належні їм підприємства та корпоративні права на користь членів своєї сім`ї.
Згідно з підпунктом "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" до таких осіб належать, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права.
Так, частиною 1 статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" на Позивача був покладений обов`язок протягом 60 днів після призначення на посаду директора ДСП "ЦСП" (тобто не пізніше 18.01.2025) передати в управління іншій особі належні йому корпоративні права, а саме частку в статутному капіталі ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" у порядку, встановленому законом.
Позивач як і під час службового розслідування так і під час розгляду справи у суді повідомляв, що реалізація цих дій була заблокована через правовий режим ліквідації, оскільки відповідно до пункту 10 частини 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація змін щодо юридичної особи, яка перебуває у процесі ліквідації, не допускається.
Таким чином, до моменту винесення припису НАЗК питання врегулювання корпоративних прав у ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" не мало чіткої індивідуальної регламентації з боку НАЗК, яка б зобов`язувала Позивача до надання офіційного підтвердження неможливості передачі корпоративних прав у товаристві, яке перебуває в стадії припинення. 
Судом встановлено, що, саме після отримання припису НАЗК Позивачем було ініційовано комплекс заходів, спрямованих на виконання його вимог, у межах наявних правових можливостей.
На виконання припису НАЗК, керуючись частиною першою статті 1031 Цивільного кодексу України, Позивачем було укладено договір управління корпоративними правами з ОСОБА_2 , згідно з яким позивачем передано, а ОСОБА_2 прийнято в управління частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" у розмірі 50%, що в грошовому еквіваленті становить 34 000 гривень.
З метою надання офіційного підтвердження відмови органів державної реєстрації у проведенні дій, пов`язаних з передачею корпоративних прав, Позивачем було ініційовано подання відповідного пакета документів державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", а саме з метою внесення змін до складу учасників ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП", що мало б засвідчити передачу корпоративних прав в управління іншій особі. 
13.08.2025 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Павленко О.О. було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" (а.с. 69 т. 1).
Підставою для відмови стало те, що стосовно зазначеної юридичної особи вже проведено державну реєстрацію рішення про її припинення в результаті ліквідації, що унеможливлює внесення змін до складу учасників або реалізацію інших реєстраційних дій, не пов`язаних безпосередньо з ліквідаційною процедурою.
Враховуючи, що чинне законодавство не вимагає нотаріального посвідчення договору управління корпоративними правами, для підтвердження факту передання корпоративного права, було оформлено акт приймання-передачі частки, який з метою подальшого його подання до державного реєстратора підлягав нотаріальному посвідченню.
18.08.2025 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Хаславською К. В. було нотаріально засвідчено Акт №1 приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" (ідентифікаційний код 36458204), згідно з яким Позивачем, передано, а ОСОБА_2 прийнято в управління частку в розмірі 50%, що в грошовому еквіваленті становить 34 000 гривень. Зазначену дію зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номерами 3139, 3140. 9 (а.с. 98 т. 1).
Разом з тим частиною першою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що державна реєстрація базується на таких основних принципах, якими, серед інших, є: обов`язковість державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об`єктивність, достовірність та повнота відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі відповідних заяв про державну реєстрацію, документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій.
Таким чином, зміни щодо суб`єктів господарювання, зокрема зміна складу учасників товариства, набувають чинності виключно з моменту їх внесення до Єдиного державного реєстру. Саме запис у реєстрі є єдиним офіційним підтвердженням факту державної реєстрації відповідної дії, а відомості, що містяться в ЄДР, мають презумпцію достовірності та використовуються для ідентифікації юридичних осіб у правовідносинах. Відповідно, нотаріальне посвідчення акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства без наступної державної реєстрації змін не породжує юридичних наслідків щодо оновлення складу учасників юридичної особи.
Такий акт є лише передумовою для внесення змін, але не завершенням процесу передачі корпоративних прав. До моменту такої реєстрації склад учасників юридичної особи залишається незмінним, а передача частки не набуває юридичної сили.
Суд зауважує, що згідно з абзацом першим частини третьої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", з метою реалізації вимог статті 36 Закону України "Про запобігання корупції" щодо передачі корпоративних прав, у цей же день, 18.08.2025, Позивачем було подано відповідний пакет документів нотаріусу, яким було вчинено нотаріальну дію щодо засвідчення Акту №1 приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" (ідентифікаційний код 36458204), для подальшого проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу".
Водночас відповідно до пункту 10 частини першої статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державний реєстратор відмовляє в державній реєстрації щодо юридичної особи, стосовно якої подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей Єдиного державного реєстру, пов`язаних із зміною засновників (учасників) юридичної особи, проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
З огляду на зазначені положенням законодавства 19.08.2025 приватним нотаріусом Хаславською К. В. прийнято рішення про відмову в державній реєстрації зазначених змін щодо ТОВ "Юридична компанія "ГЕРМЕС КОНСАЛТИНГ ГРУП" (т. 1 а.с. 68).
Підставою для відмови стало те, що стосовно вказаного товариства вже проведено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Крім того, 19.08.2025 приватним нотаріусом Хаславською К. В. було надано Позивачу повідомлення про відмову в державній реєстрації, в якому підтверджено зазначене рішення державного реєстратора (т. 1 а.с. 68).
Отже, судом підтверджено, що позивачем вчинялись дії спрямовані на передачу корпоративних прав, однак юридичне оформлення цієї передачі не відбулось через об`єктивні обставини, що не залежать від волі Позивача. 
Отже дії Позивача свідчать про відсутність умислу, наявність добросовісної поведінки та об`єктивну неможливість реалізації вимоги щодо передачі корпоративних прав. 
Відповідно, відсутні підстави для висновку про порушення вимог статті 36 Закону України "Про запобігання корупції". 
Крім того суд зазначає, що як і на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, так і на час прийняття судом рішення, у антикорупційному законодавстві відсутні правові норми, якими б регулювали правовідносини у випадку об`єктивної неможливості передачі корпоративних прав особою. 
Водночас ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.07.2020 у справі №554/9493/17 (номер у ЄДРСР 90591458) дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
У цьому зв`язку суд доходить висновку про те, що у цій справі відсутній склад дисциплінарного проступку, оскільки не встановлено сукупність обов`язкових елементів, які визначають його юридичну природу. 
Дисциплінарний проступок - це винне невиконання або неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків, що включає чотири ключові компоненти: (1) дії або бездіяльність працівника; (2) порушення або неналежне виконання трудових обов`язків; (3) наявність вини працівника; (4) причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) і порушенням трудових обов`язків.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає можливість кваліфікації поведінки працівника як дисциплінарного проступку.
Проте як встановлено судом, позивачем не було вчинено жодних винних дій чи бездіяльності, які б свідчили про порушення трудових обов`язків. 
Натомість, після призначення на посаду директора ДСП "ЦСП" Позивач діяв добросовісно, вжив усіх можливих заходів для виконання вимог статті 36 Закону України "Про запобігання корупції", що підтверджується документально: зокрема повідомлено, як і роботодавця, так і НАЗК, про неможливість передачі корпоративних прав та укладено договір управління корпоративними правами, оформлено акт приймання-передачі частки, подано пакет документів для державної реєстрації змін до складу учасників товариства. 
Однак державний реєстратор та нотаріус відмовили в реєстрації змін через об`єктивні юридичні обмеження, встановлені пунктом 10 частини першої статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", оскільки товариство перебуває у стані ліквідації.
Таким чином, дії Позивача не можуть бути розцінені як порушення трудових обов`язків, оскільки Позивач не мав юридичної можливості реалізувати вимогу щодо передачі корпоративних прав. 
Крім того судом враховано, що Національним агентством проводилась спеціальна перевірка ОСОБА_1 при прийнятті його на посаду, за наслідками якої інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачена зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком не було виявлено, що підтверджується довідками про результати спеціальної перевірки (т. 2 а.с. 143-158). 
Суд наголошує, що відповідачу при прийняття на роботу ОСОБА_1 та на момент проведення спеціальної перевірки було достеменно відомо, що позивачу належать корпоративні права, оскільки позивач їх вказав в декларації, однак будь-яких зауважень стосовно наявності в його діях корупційного правопорушення не висловив. 
Натомість, службову перевірку було розпочато лише після отримання припису від НАЗК від 22.07.2025 №39-02/39-25.
Разом із тим, суд зазначає, що припис НАЗК не містить імперативної вимоги для відповідача, щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , а містить вимогу про проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення порушень ст. 36 Закону України "Про запобігання корупції".
Однак, відсутність умислу, належне документальне підтвердження вжитих заходів, а також правовий режим ліквідації товариства, який виключає можливість реалізації корпоративних прав, свідчать про відсутність вини та причинного зв`язку між діями Позивача і наслідками, які могли б кваліфікуватися як дисциплінарне порушення.
Отже, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани є юридично необґрунтованим, суперечить принципу презумпції невинуватості працівника, а тому суд приходить до висновку про скасування наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14.10.2025 №220-25-ОС "Про застосування дисциплінарного стягнення" та задоволення позовних вимог.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. 
Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.  
Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (с. Івано-Слиньківка, Берестинський р-н, Харківська обл., 64522, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного агентства України з управління зоною відчуження (бульв. Лесі Українки, буд. 26, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 37536183) про визнання протиправним та скасування наказу – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження №220-25-ОС від 14.10.2025 "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді у вигляді догани.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного агентства України з управління зоною відчуження (код ЄДРПОУ 37536183) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 лютого 2026 року.  

Суддя Бідонько А.В.