cправа №947/40273/25
провадження №1-кп/947/622/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И
31 березня 2026 року м.Одеса
Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді         ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання  ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12025167480000158 від 18.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі.
1. Відповідно до обвинувального акту від 21.10.2025 року по кримінальному провадженню №12025167480000158 від 18.08.2025 року, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження.
2. Під час судового розгляду, прокурор підтримав пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Запропонував не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів.
3. Обвинувачений ОСОБА_3 , під час судового розгляду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю, погодився не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Показання давати погодився.
4. Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитися скороченим розглядом справи. Зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, шкода обвинуваченим йому відшкодована.
5. На стадії судових дебатів, прокурор зокрема зазначив, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України під час судового розгляду, з урахуванням позиції обвинуваченого, доведена повністю.
6. Просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.
7. При цьому, враховуючи особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, вважав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік і покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Вирішити долю речових доказів.
8. На стадії судових дебатів, обвинувачений зазначив, що вину визнає. Погодився зі всім сказаним.
9. На стадії судових дебатів, потерпілий зокрема зазначив, що обвинуваченого пробачив. Просив його суворо не карати. Підтвердив, що отримав компенсацію від обвинуваченого.
10. Під час останнього слова, обвинувачений від виступу відмовився.

ІІІ. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
11. Враховуючи позицію учасників кримінального провадження щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд визнає, що під час судового розгляду було доведено, що:
12. 17.08.2025, приблизно о 10:32 год, на проїзній частині дороги біля будинку №92 по вулиці Академіка Корольова у м.Одесі між велосипедистом ОСОБА_3 та водієм автомобіля марки «Chevrolet Nubira», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 сталася сварка з приводу того, хто з них повинен уступити дорогу. Під час вказаної сварки, у ОСОБА_3 на ґрунті особистих неприязних відносин через образи зі сторони ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень.
13. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 , що стояв біля передніх лівих водійських дверей свого автомобіля, та умисно наніс удар кулаком правої гуки один удар в голову ОСОБА_5 , спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лобових відростків верхньої щелепи справа та зліва зі зміщенням уламків із переходом лінії перелому на кістки носу зі зміщенням уламків, які супроводжувались скупченням крові в гайморових, основних пазухах з обох боків, забійної гани на слизовій частині верхньої губи по центру, забійної рани в області лівої щоки, що опадають єдиний морфологічний комплекс травми голови в області верхньої щелепи та носу і оцінюються разом, та легкі тілесні ушкодження у вигляді садна в області кінчика носу, синця в області верхньої та нижньої повік лівого ока, синця в області верхньої повіки правого ока, а потім ОСОБА_3 умисно наніс один удар кулаком лівої руки в область потилиці ОСОБА_5 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в області на волосистій частині голови, в потиличній ділянці по центру, на рівні потиличного бугра.
14. Від цих ударів ОСОБА_5 впав на асфальтне покриття передньої стороною тулуба, отримавши в результаті падіння легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця в проекції грудини, синця на лівому передпліччі по передній поверхні у верхній третині, синця на правому стегні у нижній третині. Після цього, ОСОБА_3 пішов з місця вчинення кримінального правопорушення.
15. Згідно з ч.2 ст.24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
16. Відповідно до ч.1 ст.122 КК України, кримінальна відповідальність настає за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
17. Таким чином, суд робить висновок, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доведена поза розумним сумнівом, а його дії кваліфіковано правильно, оскільки він заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ІV. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
18. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши ОСОБА_3 положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме: в частині події кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми його вини та вирішив обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження.
19. Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 суду підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, оголошені прокурором в судовому засіданні та надалі з`ясовані у нього судом. Зазначив, що тілесні ушкодження наніс потерпілому через сварку з ним. Щиро каявся.

V. Призначення покарання.
20. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
21. Так, ОСОБА_3 відповідно до ч.4 ст.12 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, раніше не судимий. На обліках у медичних установах не перебуває. За домовленістю з потерпілим виплатив останньому грошову суму в рахунок відшкодування завданої шкоди.
22. Згідно з досудовою доповіддю від 27.01.2026 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, оцінюється як середня; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється, також як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне, крім обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст.76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».
23. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння судовому розгляду та добровільне відшкодування завданої шкоди.
24. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст.67 КК України судом не встановлені.
25. Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
26. З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та їх наслідків, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за домірне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, яке на думку суду є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки обмеження, передбачені ч.3 ст.61 КК України для призначення даного виду покарання, судом не встановлені.
27. Водночас, враховуючи особу обвинуваченого, а саме: відсутність судимостей, відсутність претензій зі сторони потерпілого та досудову доповідь органу пробації, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання із випробуванням, та покласти на нього додатково обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

VІ. Цивільний позов, речові докази, процесуальні витрати та заходи забезпечення у кримінальному провадженні.
28. Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся, процесуальні витрати не заявлені, відомості про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, суду не надані.
29. Долю речові доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один (1) рік.
2. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк – один (1) рік.
3. Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом іспитового строку виконання наступних обов`язків: 3.1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 3.3. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3.4. працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 3.5. виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».
4. Речові докази: DVD – R диски у кількості 2 (двох) штук, - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
5. Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
6. Цей вирок не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
7. Цей вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя       ОСОБА_1