Справа № 127/6110/26
Провадження № 2/127/1709/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

25.03.2026 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді Антонюка В. В.,
за участі секретаря Карпенка А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" про стягнення грошових коштів, мотивувавши заявлені вимоги тим, що позивач працював у виробничому підрозділі «Експлуатаційне-ремонтне вагонне депо Херсон» Підсобно-заготівельна дільниця регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді коваля ручного кування 5 розряду.
29.01.2025 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ № 86/ос від 22.01.2025).
Позивач зазначає, що у Наказі про його звільнення зазначено, що виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі п`яти середньомісячних заробітків проводити відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг протоколу № Ц- 85/63 від 14.10.2024, згідно з затвердженим графіком, протокол комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі № 09 від 21.01.2025, однак зазначена виплата позивачу проведене не була.
З метою поновлення своїх порушених трудових прав, позивач звернувся зі скаргою до Державної служби України з питань праці в особі Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.
З відповіді від 03.12.2025р. на № ЦА-6378/2.3/2.2.3-25а стало відомо, що посадовими особами Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» надана письмова інформація від 23.12.2025 № НЗК- 004/1118 (вхідний до Міжрегіонального управління від 24.12.2025 № 11441/ПД/1-25), що 01.04.2025 на підставі рішення штабу АТ «Укрзалізниця» від 28.03.2025 виплату одноразової матеріальної допомоги було призупинено до окремого рішення керівництва. 
Позивач вважає, що це не може вважатися належною правовою підставою для невиконання грошового зобов`язання перед ним.
Наказом про звільнення передбачено, що виплата одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги здійснюється відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» та згідно із затвердженим графіком. Тобто стороною відповідача було визначено особливий порядок строку виплати — не безпосередньо у день звільнення, а відповідно до встановленого графіка.
Однак на думку позивача, це не змінює суті правовідносин, оскільки право позивача на отримання такої допомоги виникло з моменту припинення трудових відносин та було прямо закріплене у наказі про звільнення. З цього часу у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем.
Окрім того, навіть якщо строк фактичної виплати був визначений графіком, таке зобов`язання є визначеним та таким, що підлягає виконанню у встановлені самим роботодавцем строки. Призупинення виплат у квітні 2025 року не може скасовувати вже існуюче та оформлене зобов`язання.
Рішення про призупинення виплат було прийнято після звільнення позивача та після набуття ним права на відповідну допомогу. Таке рішення не має зворотної дії та не може погіршувати становище працівника щодо вже виниклого права.
Також позивач зазначає, що внутрішні управлінські рішення товариства щодо «оптимізації витрат», не є підставою для односторонньої відмови від виконання грошового зобов`язання. Фінансовий стан підприємства не звільняє його від обов`язку виконувати взяті на себе зобов`язання перед працівниками.
Незалежно від того, що порядок виплати був прив`язаний до затвердженого графіка, відповідач зобов`язаний здійснити таку виплату, а її призупинення внутрішнім рішенням не припиняє та не скасовує права позивача на отримання належної йому суми.
З метою досудового врегулювання спору та отримання інформації щодо причин невиплати передбачених Наказом сум, адвокатом в інтересах позивача було направлено адвокатський запит до Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».
Згідно з даними поштового трекінгу, зазначений адвокатський запит було вручено одержувачу 01.12.2025 року, однак станом на дату подання цієї позовної заяви, жодної відповіді на адвокатський запит отримано не було, запитувана інформація та документи не надані, причини невиплати належних позивачу сум не повідомлені.
Окрім того, заявлені вимоги випливають із трудових правовідносин, позивач визначає ціну позову виходячи з розміру одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше, яка відповідно до наказу про звільнення становить п`ять середньомісячних заробітків.
Середньомісячний заробіток позивача становить 13 360 грн, що визначено на підставі відомостей, зазначених у довідці форми ОК-7 за 2022 рік, тому розмір одноразової матеріальної допомоги визначається шляхом множення середньомісячного заробітку на п`ять: 13 360 грн х 5 = 66 800, 00 грн.
Таким чином, орієнтовна сума одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, становить 66 800,00 грн.
У зв`язку з викладеним позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого права на своєчасне отримання належних при звільнені виплат.
Згідно з ч. 1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 26.02.2026 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, цією ж ухвалою витребувано з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" розрахунок одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше ОСОБА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи завчасно повідомлявся шляхом направлення судових повісток та оголошенням на офіційному сайті Судової влади. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив. Витребуваної ухвалою суду від 26.02.2026 року інформації - не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , працював у виробничому підрозділі «Експлуатаційне-ремонтне вагонне депо Херсон» Підсобно-заготівельна дільниця регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді коваля ручного кування 5 розряду.
Наказом № 86/ос від 22.01.2025 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 29.01.2025 року звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України. Крім того, вказаним наказом постановлено виплатити йому одноразову основну та додаткову матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі п`яти середньомісячних заробітків проводити відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг протоколу № Ц- 85/63 від 14.10.2024, згідно з затвердженим графіком, протокол комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі № 9 від 21.01.2025 року.
Як вбачається із відповіді від 03.12.2025р. на № ЦА-6378/2.3/2.2.3-25а, посадовими особами Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» надана письмова інформація від 23.12.2025 № НЗК- 004/1118 (вхідний до Міжрегіонального управління від 24.12.2025 № 11441/ПД/1-25) наступного змісту: «....Повідомляємо, що гр. ОСОБА_1 працював у виробничому підрозділі «Експлуатаційне-ремонтне вагонне депо Херсон» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі - регіональна філія) ковалем ручного кування 5 розряду підсобно-заготівельної дільниці. 29.01.2025 ОСОБА_1 на підставі поданої заяви був звільнений за власним бажання у зв`язку з виходом на пенсію за віком згідно зі ст. 38 КЗпП України (наказ регіональної філії про припинення трудового договору (контракту) від 22.01.2025 № 86/ос). При звільненні гр. ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис з наказом регіональної філії про припинення трудового договору (контракту) від 22.01.2025 № 86/ос, у якому зазначено, що виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільнені у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі п`яти середньомісячних заробітків проводити відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу № Ц-85/63 Ком. т. від 14.10.2024), згідно з затвердженим графіком. Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 передбачалося проведення виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті) працівникам АТ «Укрзалізниця», починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення.
Так, графіком виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік, затвердженим 09.12.2024, було заплановано здійснення виплати у січні 2025 року - за березень 2024 року, у лютому 2025 року - за квітень 2024 року, у березні 2025 року - за травень 2024 року, у квітні 2025 року - за червень 2024 року.
Однак, починаючи з 01.04.2025, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, згідно з рішенням штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 виплату одноразової матеріальної допомоги при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію було призупинено до окремого рішення керівництва.
Призупинення виплат - це тимчасові, превентивні дії для забезпечення сталої роботи товариства. При стабілізації фінансового стану виплати буде відновлено.
З огляду на те, що регіональна філія у своїй діяльності керується рішеннями, наказами та іншими нормативними документами АТ «Укрзалізниця», задовольнити прохання гр. ОСОБА_1 наразі не вбачається за можливе».
Середньомісячний заробіток позивача становить 13 360 грн., що підтверджується відомостями, зазначеними у довідці форми ОК-7 за 2022 рік, наданими позивачем.
Отже, розмір одноразової матеріальної допомоги визначається шляхом множення середньомісячного заробітку на п`ять:13 360 грн х 5 = 66 800, 00 грн.
Окрім того, представником позивача подано авокатський запит до Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» для досудового врегулювання спору та отримання інформації щодо причин невиплати передбачених Наказом №86/ос від 22.01.2025 року. Однак, станом на дату подання позовної заяви жодної відповіді на адвокатський запит позивачем отримано не було.
Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).
Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні, одноразову та додаткову матеріальні допомоги, про що зазначено в наказі відповідача від 22.01.2025 року. Окрім того, відповідачем не надано до суду ні відзиву на позовну заяву, а також не надано витребуваних доказів.
Згідно з частиною першою ст. 5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування
Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними та підлягають задоволенню, з урахуванням наведених вище розрахунку позивача, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позову майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня року, в якому подано позов.
Таким чином, сума судового збору за подання відповідного позову позивачем з урахуванням ціни позову складає 6 680 грн.
При поданні позову позивачем судовий збір не був сплачений з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Враховуючи задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 6 680,00 коп.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 66 800 (шістдесят шість тисяч вісімсот) гривень.
Стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 6 680,00 грн.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення апеляційної скарги.
Повний текст рішення виготовлено 25.03.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, ЄДРПОУ 40081200).

Суддя: