Справа № 368/1594/24 
Провадження № 2/752/948/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

24 березня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Брайт-К»до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Ігріколь Банк», про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Брайт-К»(далі - ТОВ ФК «Брайт-К») звернулось до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Ігріколь Банк», про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 205 332,42 грн, а також 2 463,99 грн витрат зі оплати судового збору.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 16 червня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 2/4103139, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти у сумі 100 000,00 грн строком на 72 місяці - з 16 червня 2021 року по 15 червня 2027 року. 
05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. 
Згідно Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2021 року, 14 лютого 2022 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2/4103139, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем. 
Банк зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, та надав відповідачу кредитні кошти, у встановленому договором розмірі, проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим за цим договором виникла заборгованість, яка станом на дату відступлення прав вимоги (14 лютого 2022 року) становить 111 721,24 грн, з яких: 93 678,53 грн - строкова заборгованість за тілом кредиту; 2 761,24 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 1 165,31 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредиту; 3 617,60 грн - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 2 350,00 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості; 8 148,56 грн - прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. За період з 15 лютого 2022 року по 13 травня 2024 року було нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 32 511,18 грн; комісія за обслуговування - 61 100,00 грн.
Оскільки відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у нього виникла заборгованість, яка становить 205 332,42 грн, з яких: 96 439,77 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37 294,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 71 598,56 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 05 грудня 2024 року справу направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 
Відповідач про судовий розгляд повідомлявся шляхом надіслання повістки за останнім відомим місцем реєстрації. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення з відміткою «адресат відсутній». Крім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. 
Відповідно до ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.
Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. на підставі ч.5 ст.279 ЦПК
Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 2/4103139 (далі - договір), відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти у сумі 100 000 грн строком на 72 місяці - з 16 червня 2021 року по 15 червня 2027 року. 
Відповідно до п.1.4 договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку проценту винагороду, щомісячно, у розмірі 15,00% річних, починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором.
Відповідно до п.1.4 договору позичальник зобов`язаний сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно, у розмірі 2,35% від суми кредиту.
Відповідно до п.2.1. кредитного договору встановлено, що з метою обслуговування кредиту банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № UA 933006140000029090000610502 в Банку.
Відповідно до платіжної інструкції № 37261043-1 від 16 червня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» перерахував кошти у розмірі 100 000,00 грн згідно з кредитним договором № 2/4103139 від 16 червня 2021 року.
Відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_1 за період з 16 червня 2021 року по 15 лютого 2022 року на його рахунок 16 червня 2021 року зараховані кошти у розмірі 100 000,00 грн на виконання умов договору № 2/4103139 від 16 червня 2021 року.
У такий спосіб, позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами виникнення між первісним кредитором АТ «Креді Агріколь Банк`та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених у кредитному договорі.
Відповідно до п.2.6 кредитного договору встановлено, що банк має право у будь-який час відступити всі, або частину своїх прав за договором, а також угодами про забезпечення, будь-якій третій особі повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення , яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.
05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. 
Згідно Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2021 року, 14 лютого 2022 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2/4103139, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем. 
Згідно розрахунку заборгованості, складеного АТ «Креді Агріколь Банк» станом на 14 лютого 2022 року заборгованість відповідача становить 111 721,24 грн, з яких: 93 678,53 грн - строкова заборгованість за тілом кредиту; 2 761,24 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 1 165,31 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредиту; 3 617,60 грн - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 2 350,00 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості; 8 148,56 грн - прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. 
Також позивачем за період з 15 лютого 2022 року по 13 травня 2024 року було нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 32 511,18 грн та комісію за обслуговування - 61 100,00 грн.
Згідно розрахунку загальної заборгованості, складеного ТОВ «ФК «Брайт-К», заборгованість відповідача становить 205 332,42 грн, з яких: 96 439,77 грн - заборгованість за тілом кредиту; 37 294,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 71 598,56 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості.
Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.
Так, 05 серпня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, за умовами якого право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з дати підписання ними відповідного Реєстру прав вимог за зразком, наведеним в Додатку №1 до Договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що містяться в Додатку № 4 до цього Договору та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок. Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей по Кредитним договорам. Разом з Правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (п. 3.1. договору).
Згідно приписів п. 3.2. договору сторони погодили, що відступлення Прав вимоги та підписання Сторонами відповідних Реєстрів прав вимог здійснюється кожного місяця протягом одного року.
Відповідно до п.1.4. договору право вимоги означає всі права Первісного кредитора за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті сум Заборгованості за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Таким чином, вбачається, що укладаючи договір відступлення прав вимоги, сторони обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру прав вимог, які є невід`ємним додатком до договору відступлення прав вимоги, у якому зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними.
Умови зазначеного договору відступлення прав вимоги передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статями 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
На підставі пункту першого статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до кредитного договору, АТ «Креді Агріколь Банк» надало відповідачу кредит у сумі 100 000,00 грн на строк 72 місяців . За користування кредитом позичальник сплачує фіксовану процентну ставку в розмірі 15% річних і комісійну винагороду в розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 2/4103139 від 12 квітня 16 червня 2021 року в розмірі 133 733,86 грн, з яких 96 439,77 грн заборгованість за тілом кредиту, 37 294,09 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.
Щодо вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договору № 2/4103139 від 12 квітня 16 червня 2021 року, суд зважає на таке.
Встановлено, що відповідно до 1.4 кредитного договору № 2/4103139 від 16 червня 2021 року щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,35 % від суми кредиту.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
У частині 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1-2 статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Подібний за змістом висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, у якій зазначено, що згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зроблено висновок про те, що якщо у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (і до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»), положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У справі, що розглядається, в кредитному договорі від 16 червня 2021 року, тобто укладеному після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», зазначено, що відповідачу видається споживчий кредит на споживчі потреби (п. 1.2.).
При цьому, в кредитному договорі зазначено, що комісійна винагорода в розмірі 2,35 % передбачена за моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування про виникнення простроченої заборгованості, консультування щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів.
Позивач не надав суду докази про те, що боржник вимагав інформування про стан кредитної заборгованості більш ніж один раз на місяць і йому такі послуги на вимогу надавались.
Отже, з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 71 598,56 грн.
У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 2 463,99 грн (сплата судового збору при подачі позовної заяви).
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено на 65,13%, судовий збір слід стягнути в розмірі 1 604,80 грн. 
Керуючись ст. ст.526,527,530,610-612,625,629,1048-1050,1052,1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст.4,12,81,89,141, 258,279 354 Цивільного процесуального Кодексу України суд,-

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Брайт-К»до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Ігріколь Банк», про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Брайт-К» заборгованість за договором № 2/4103139 в розмірі 133 733 (сто тридцять три тисячі сімсот тридцять три) грн 86 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Брайт-К» судовий збір у розмірі 1 604 (одна тисяча шістсот чотири) грн 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Брайт-К», код ЄДРПОУ 41874691, адреса: м. Київ, вул. Гніздовського Якова, буд. 1.
Відповідач - ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складений 24 березня 2026 року.

Суддя А.В. Слободянюк