ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/6228/24 пров. № А/857/6189/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (суддя- Главач І.А., ухвалене в м. Івано-Франківськ) у справі № 300/3228/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання дії неправомірними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області №25726/03-16 від 16.07.2024; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати: до страхового стажу період навчання в Кримському медичному інституті з 01.09.1982 по 27.06.1988; до страхового та спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги періоди роботи: з 23.09.1985 по 23.07.1988 – мед братом в дитячому хірургічному відділені 6-ої міської лікарні м. Сімферополь (АРК); з 01.08.1988 по 16.11.1988 – інтерн в 6-й міській лікарні м. Сімферополь (АРК); з 17.11.1988 по 01..08.1989 – інтерн в Кримській обласній дитячій клінічній лікарні; з 01.03.2022 по 01.08.2022 період військової служби, за який КНП "Рожнятівська багатопрофільна лікарня" здійснювала нарахування заробітної плати за посадою (за збереженим місцем роботи) і нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу передбачену пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №092850025256 про відмову в перерахунку пенсії від 16.07.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до спеціального стажу, що дає право на отримання такої грошової допомоги періодів роботи з 22.03.1994 по 05.05.1996, з 17.06.1996 по 21.01.2002 та з 22.01.2002 по 30.01.2009, і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване і законне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду. В задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.05.2024, отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (зі змінами). На час призначення позивачу пенсії його страховий стаж становив 37 роки 5 місяців 11 днів.
Позивач також є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.11.2023.
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.11.1988, ОСОБА_1 , зокрема, серед іншого, працював на посаді медсестри в дитячому хірургічному відділенні 6-ої міської лікарні м. Сімферополь (АРК) з 23.09.1985 по 23.07.1988 (записи №№1-2), проходив інтернатуру в 6-ій міській лікарні м. Сімферополь (АРК) в період з 01.08.1988 по 16.11.1988 (записи №№3-4) та в Кримській обласній дитячій клінічній лікарні з 17.11.1988 по 01.08.1989 (записи №№5-6).
08.07.2024 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсії станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У зв`язку з призначенням пенсій за принципом екстериторіальності та єдиної черги завдань, заява ОСОБА_1 про перерахунок пенсії розглядалася на етапі призначення ГУ ПФУ в Одеській області, за результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем 2 прийнято рішення №092850025256 від 16.07.2024 про відмову у перерахунку пенсії.
Згідно вказаного рішення від 16.07.2024, пенсійним органом відмовлено в перерахунку пенсії, виходячи з такого: " Згідно поданої заяви від 08.07.2024 №10147 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо допризначення пенсії у зв`язку з поданням додаткових документів відмовлено ГУ ПФУ в Одеській області… Оскільки особа проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а організацією, в якій мобілізований працював до призиву, не здійснюється нарахування заробітної плати за посадою (за збереженим місцем роботи), відповідно час проходження нею військової служби в особливий період не зараховується до страхового стажу на посаді, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону. Згідно диплому про навчання НОМЕР_3 період навчання неможливо зарахувати, оскільки по батькові в дипломі відрізняється в документах, що посвідчують особу…".
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі – Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі – Закон №1058-IV) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно підпункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 згаданого Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" – "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати такої допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Зазначений Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (надалі – Порядок №1191).
Згідно пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Розділ 2 "Охорона здоров`я" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (надалі - Перелік № 909) в частині "Найменування закладів і установ" містить найменування, зокрема "Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, санаторно-курортні заклади", а в частині "Найменування посад" – "лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)", при цьому пункт 2 "Примітки" такого нормативно-правового акта визначає, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених відповідним переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач працював на посаді медсестри в дитячому хірургічному відділенні 6-ої міської лікарні м. Сімферополь (АРК) з 23.09.1985 по 23.07.1988 (записи №№1-2) (який зараховано до страхового стажу, але не зараховано до спеціального).
Відповідно до пункту 2 "Примітки" Переліку №909, у площині дії пункту 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату відповідної грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на відповідних посадах незалежно від форми власності або відомчої належності таких закладів і установ.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, у період з 23 жовтня 1991 року по 22 листопада 2007 року діяв наказ Міністерства охорони здоров`я України № 146 "Про атестацію середніх медичних працівників", додатком 2 до якого було визначено номенклатуру середніх медичних працівників, серед яких передбачено: медична сестра стаціонару, медична сестра поліклініки, медична сестра дитячого стаціонару, медична сестра дитячої поліклініки, медична сестра з фізіотерапії, медична сестра з масажу, медична сестра (інструктор) з лікувальної фізкультури, медична сестра з функціональної діагностики, медична сестра з дієтичного харчування, медична сестра з стоматології.
З 23 листопада 2007 року Міністерство охорони здоров`я України скасувало вищевказаний наказ та прийняло наказ № 742 "Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою", додатком 1 до якого було визначено номенклатуру спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою, серед яких: сестринська справа та сестринська справа (операційна).
Отже, посади медичної сестри дитячого хірургічного відідлення, на яких позивач працював у спірні періоди, є посадами середнього медичного персоналу.
Відтак, робота на посадах медичної сестри надає право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV.
Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2022 року по справі № 345/1597/17 зазначив, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал.
Враховуючи що Переліком №909 передбачені посади середнього медичного персоналу незалежно від форми власності, відомчої належності закладів і установ або статусу, суд зазначає, що періоди роботи позивача на посадах медичної сестри та чергової медичної сестри, які є посадами середнього медичного персоналу, мають зараховуватися до спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Стосовно не зарахування періодів проходження інтернатури на посаді лікар-інтерна дитячого хірургічного відділення в 6-ій міській лікарні м. Сімферополь (АРК) з 01.08.1988 по 16.11.1988 (записи №№3-4) та в Кримській обласній дитячій клінічній лікарні з 17.11.1988 по 01.08.1989 (записи №№5-6) (не зараховано ні до страхового, ні до спеціального стажу), суд зазначає наступне.
При вирішенні питання щодо зарахування періоду інтернатури до спеціального медичного стажу, підлягає з`ясуванню форма проходження інтернатури (бюджетна чи контрактна). 
Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач працював в період проходження інтернатури на посаді лікаря-інтерна в державному або комунальному закладі, тобто він отримував заробітну плату, а роботодавець в свою чергу сплачував за нього страхові внески, що підтверджується основним документом, а саме записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.11.1988.
З огляду на наявні відповідні записи в трудовій книжці, проходження інтернатури є видом трудової діяльності і зараховується до стажу, який дає право на пенсію.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 01.09.2016 у справі №438/556/16-а, від 17.02.2020 у справі №456/2356/16-а.
Також слід зазначити, що періоди роботи позивача на посаді медичної сестри та проходження інтернатури проходили в Автономній Республіці Крим, яка на даний час є окупованою територію, що унеможливлює отримання додаткових документальних доказів, підтвердження сплат страхових внесків (відповідальність за несплату яких, що неодноразово окреслювалась практикою Верховного Суду, покладається на роботодавця), уточнюючих довідок.
Також, сталою практикою Верховного Суду підтверджується, що особи, які працювали або проходили інтернатуру в Криму до окупації, мають право підтвердити свій стаж роботи, зокрема, відповідним записами в трудовій книжці.
Разом з тим, відповідачами не заперечується та ніяк не пояснюється факт не врахування спірного періоду проходження інтернатури ні в оскаржуваному рішенні, ні у відзивах на позов.
Стосовно незарахування проходження військової служби в особливий період до страхового стажу на посаді, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону, оскільки особа проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, а організацією, в якій мобілізований працював до призиву, не здійснюється нарахування заробітної плати за посадою (за збереженим місцем роботи), суд зазначає наступне.
Позивач був призваний під час мобілізації на військову службу з посади лікаря КНП "Рожнятівська багатопрофільна лікарня" відповідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 5 від 01.03.2022 (а.с.14). На час проходження військової служби місце роботи та посада за ним були збережені, що відповідає вимогам частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП).
Згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, період проходження військової служби за призовом під час мобілізації зараховується до страхового стажу, незалежно від сплати страхових внесків.
Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП гарантує працівникам збереження місця роботи, посади та середнього заробітку на час проходження військової служби. Відсутність фактичного нарахування заробітної плати з боку роботодавця через об`єктивні обставини (наприклад, фінансові труднощі чи ліквідацію) не може бути підставою для позбавлення працівника права на зарахування цього періоду до страхового стажу.
Факт нарахування КНП "Рожнятівська багатопрофільна лікарня" заробітної плати позивачу за посадою (за збереженим місцем роботи) на час військової служби з 01.03.2022 по 01.07.2022 підтверджується довідкою №92 від 07.08.2024 (а.с.17) в матеріалах справи.
Отже, дії відповідача, які обмежили права позивача, є незаконними, оскільки суперечать положенням Закону № 1058-IV, КЗпП України та Конституції України.
Відтак, період з 01.03.2022 по 01.08.2022 має бути зарахований до страхового та спеціального стажу позивача як час проходження військової служби за призовом під час мобілізації.
Стосовно незарахування періоду навчання позивача в Кримському медичному інституті згідно диплому серії НОМЕР_5 до страхового стажу, оскільки по батькові в дипломі відрізняється в документах, що посвідчують особу, суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області до страхового стажу не врахував період навчання позивача в Кримському медичному інституті з 01.09.1982 по 27.06.1988, оскільки по батькові ОСОБА_1 не відповідає паспортним даним позивача.
Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Рожнятівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 18.08.1997, вбачається, що по батькові позивача зазначено " ОСОБА_2 " (українською мовою) та " ОСОБА_3 " (російською мовою).
Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія диплому серії НОМЕР_3 , виданий 27.06.1988 за реєстраційним № 2204 (наявний відтиск штемпеля про присягу лікаря Радянського Союзу 27.06.1988), який підтверджує період навчання ОСОБА_4 (українською мовою), ОСОБА_1 (російською мовою) в Кримському ордену червоного прапора медичному інституті.
23.11.1988 розпочато заповнення трудової книжки серії НОМЕР_2 на ім`я " ОСОБА_5 " (російською мовою). Згодом по батькові позивача викреслено за заначено " ОСОБА_2 " (українською мовою), про що на першій сторінці трудової книжки зроблено запис " ОСОБА_6 не читати, виправленому " ОСОБА_2 " вірити згідно паспорта НОМЕР_6 від 18.08.1997 Рожнятівським РВ УМВС України, підпис, печатка".
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що така невідповідність в зазначенні по батькові позивача є формальною неточністю, яка за загальним правилом, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірний запис у дипломі є недійсним чи того, що диплом не належить позивачеві.
Судом враховується, що обов`язок заповнення диплому покладається на навчальний заклад. Невідповідність написання по батькові в дипломі, яка виникла при перекладі з російської мови на українську, і в по батькові позивача згідно даних паспорта, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні періоду навчання з 26.04.1986 по 17.07.198 з 01.09.1982 по 27.06.1988 до страхового стажу.
Суд погоджується з доводами представника позивача, що пенсія позивачу призначена з 30.05.2024 на підставі поданих документів, в тому числі трудової книжки серії НОМЕР_7 виданої 23.11.1998, в якій як встановлено судом вище, наявне закреслення по батькові позивача " ОСОБА_7 " та виправлено на " ОСОБА_2 ". Відтак, наведені аргументи відповідачем 1 щодо необхідності встановлення факту, що має юридичне значення належності йому диплому, свідчать про надмірну формальність.
Суд також враховує, що аналіз змісту зазначених документів свідчить про те, що допущено граматичну помилку, знову ж таки у зв`язку з різним написанням по батькові позивача в українській та російській транскрипції, а отже не виникає зайвих сумнівів, що вказані документи належать саме ОСОБА_1 , та видані на його ім`я, оскільки містять додаткові ідентифікуючі дані, дата народження, ім`я, прізвище, місце навчання та роботи, що дає підстави стверджувати що всі вони стосуються однієї особи, а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи, що помилка в написанні по батькові в документах позивача про освіту не можуть нівелювати відомості про навчання й освіту особи, а також трудову діяльність, та позбавляти її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу.
Згідно частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Колегія суддів зазначає, що Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Так умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення такої допомоги. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Відповідачем не зараховано до спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV періоди роботи позивача на посадах медичної сестри в дитячому хірургічному відділенні 6-ої міської лікарні м. Сімферополь (АРК), інтернатуру з 01.08.1988 по 16.11.1988 в 6-ій міській лікарні м. Сімферополь (АРК), інтернатуру з 17.11.1988 по 01.08.1989 в Кримській обласній дитячій клінічній лікарні та період військової служби з 01.03.2022 по 01.08.2022.
У межах цих спірних правовідносин судом вже надана оцінка протиправності дій щодо не зарахування до спеціального стажу позивача вказані періоди.
Як вірно зазначено судом першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не здійснювало розгляд заяви позивача та не приймало рішення про відмову у призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, з урахуванням до спеціального стажу ОСОБА_1 вказаних періодів, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити вказану грошову допомогу.
Стосовно питання про визначення відповідача, який має виконувати рішення зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Згідно пунктів 4.1, 4.2 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Після реєстрації 08.07.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заяви ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової допомоги, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на таку, в розумінні Порядку №22-1, є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Дії зобов`язального характеру щодо здійснення перерахунку пенсії позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про такий перерахунок, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постановах від 08.02.2024 в справі №500/1216/23, від 07.05.2024 в справі №460/38580/22.
Отже, ефективним способом захисту порушених прав позивача, з врахуванням встановлених судом обставин справи, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV, із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періодів роботи з 22.03.1994 по 05.05.1996, з 17.06.1996 по 21.01.2002 та з 22.01.2002 по 30.01.2009, і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване і законне рішення.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій підлягає до часткового задоволення.
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що враховуючи предмет спору, незначну складність справи, заперечення відповідача щодо суми витрат на правову допомогу та виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі № 300/6228/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар