ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/149/25 пров. № А/857/14071/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Заверухи О. Б., Матковської З. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року в справі № 300/149/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції – Гомельчук С.В.,
час ухвалення рішення – 20 березня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідачі) про призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №092250003120 від 18.09.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.09.2024 про перерахунок (перехід) на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 25.04.1985 по 20.05.1985, з 21.05.1985 по 03.10.1989, з 30.06.1990 по 02.01.1993, з 03.01.1993 по 30.09.1993, з 12.04.2005 по 25.01.2006, з 08.06.2007 по 11.01.2007.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно пункту 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (із змінами) державні службовці, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону №3723-XII, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом №889 VII I, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби. Враховуючи те, що Закон №889 починаючи з 01.06.2015 не передбачає проведення перерахунку пенсій, в тому числі призначених згідно із Законом №3723, а Постановою №1013 виключено п. 4 Постанови №865, підстави проведення перерахунку пенсій, які передбачено ст. 37-1 Закону №3723, відсутні, а за таких обставин, судом першої інстанції неправомірно прийнято рішення від 20.03.2025.
Відтак, законодавцем передбачено збереження права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 виключно для осіб, які не змогли реалізувати таке своє право через внесені зміни до законодавства.
Водночас, у разі виходу посадових осіб органів місцевого самоврядування на пенсію з посад державних службовців, стаж державної служби для призначення таким особам пенсії державного службовця обчислювався до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229. Порядком №229 зарахування такого стажу до стажу державної служби не передбачено. Законом України від 04.12.1990 №509 «Про державну податкову службу в Україні» було передбачено, що Рада Міністрів Української РСР встановлює для працівників державних податкових інспекцій персональні звання, спеціальну форму та відзнаки. Подальшими редакціями цього Закону було передбачено, що службовим особам державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання.
З урахуванням рішення Конституційного суду України прогалина в перерахунку розмірів пенсій державних службовців, у залежності від дати призначення пенсії, обов`язково має бути унормована в законі, ухваленому Верховною Радою, а не за рахунок рішення суду у справі, оскільки законодавчо визначених підстав для цього немає.
Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям, які працювали з 01.01.2024 відповідно змін, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823 до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14.09.2016 №622 теж не створюють правових підстав для перерахунку пенсії позивача за Законом №889-VIII.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі №300/7001/23, яке набрало законної сили 14.08.2024, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи кореспондентом «Редакції газети «ВЕРХОВИНСЬКІ ВІСТІ» з 01.12.2010 по 31.10.2012.
11.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про перерахунок пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу» (перехід на пенсію за іншим Законом) (а.с. 27).
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 18.09.2024 прийнято рішення №9092250003120 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з тих підстав, що станом на 01.05.2016 позивач не займав посаду державного службовця, відсутні 20 років стажу на посадах державної служби, довідки від 06.09.2024 №11-19/178-2024 та №1-19/177-2024 не прийнято до розгляду та обчислення стажу державної служби, позаяк вони не відповідають вимогам Постанови №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 14.09.2016 (а.с.20-21).
Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, та з метою захисту права на належне пенсійне забезпечення, звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
До 1 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом N 3723-XII.
Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На час виникнення спірних відносин, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначалися Законом N 889-VIII.
При цьому, відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон N 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Суд констатує, що право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону N 3723-XII як спеціального закону (lex specialis) збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що особам, визначеним у пунктах 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII надано право вибору, на підставі якого закону їм має бути призначена пенсія.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року у зразковій справі N 822/524/18, а також у постановах від 01 грудня 2020 року у справі N 466/6057/17, від 16 грудня 2021 року у справі N 538/804/17, від 22 червня 2021 року у справі N 308/67/17, від 29 вересня 2022 року у справі N 234/6967/17 та від 29 листопада 2022 року у справі N 431/991/17.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом частини першої статті 37 Закону N 3723-XII мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону N 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі N 560/2398/19.
Матеріалами справи стверджується, що підставою для відмови позивачу у переході на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 889-VIII стала недостатність стажу державної служби. Зокрема, з протоколу розрахунку стажу вбачається, що до стажу державної служби позивачу не враховані періоди трудової діяльності з 25.04.1985 по 20.05.1985, з 21.05.1985 по 03.10.1989, з 30.06.1990 по 02.01.1993, з 03.01.1993 по 30.09.1993, з 12.04.2005 по 25.01.2006, з 08.06.2006 по 11.01.2007, з 01.12.2010 по 31.10.2012.
Відповідно до статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ установлюються такі категорії посад державних службовців: перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади; друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади; третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади; четверта категорія – посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; п`ята категорія – посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади; шоста категорія – посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.
Отже, посада заступника голови районної державної адміністрації відноситься до п`ятої категорії посад державних службовців. 
Відповідно до записів №24-25 вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.04.2005 позивач у період з 12.04.2005 по 25.01.2006 працював на посаді заступника голови районної державної адміністрації. Крім того, 12.04.2005 ОСОБА_1 присвоєно 10 ранг державного службовця (а.с.41 на звороті).
Також суд зауважує, що дія Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 7 червня 2001 року № 2493-III, зокрема, на момент виникнення правовідносин (служби позивача на даній посаді), не розповсюджувалась на таку категорію посад. 
З урахуванням наведеного суд виснує, що період роботи з 12.04.2005 по 25.01.2006 на посаді заступника голови районної державної адміністрації підлягає зарахуванню до стажу державної служби позивача.
Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 та вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.04.2005 позивач працював на різних посадах в органах державної податкової служби, контрольно-ревізійної служби, а саме: з 24.04.1985 по 03.10.1989 на посаді старшого контролера-ревізора по Верховинському району в Апараті головного контролера-ревізора КРУ МФ УРСР по Івано-Франківській області, з 30.06.1990 по 01.01.1993 на посаді головного податкового інспектора у відділі оподаткування державних спільних, кооперативних і громадських організацій, з 02.01.1993 по 30.09.1993 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування колективних, громадських, індивідуальних та приватних підприємств, з 08.06.2006 по 11.01.2007 на посаді начальника КРВ в Надвірнянському районі (а.с.36-38, 42 на звороті). 
З огляду на наведені обставини та відображені періоди служби, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (чинного до 19.11.2012) правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".
Відповідно до частини вісімнадцятої статті 37 Закону № 3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Статтею 344 Податкового кодексу України визначено, що посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.
При прийнятті на роботу посадовій особі може бути встановлено випробувальний термін відповідно до Закону України "Про державну службу".
На роботу до контролюючих органів не можуть бути прийняті особи, стосовно яких встановлено обмеження законами України "Про державну службу" та «Про засади запобігання і протидії корупції».
Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".
Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.
Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку - податкових органів, віднесені до державних службовців.
У спірні періоди трудової діяльності позивача чинним був порядок Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016.
Пунктом 1 Порядку №283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого:
- на посадах державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів, 
- на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що періоди служби позивача на посадах в органах державної податкової служби, контрольно-ревізійної служби підлягають зарахуванню до стажу державної служби, в тому числі для призначення пенсії за віком на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року № 3723-XII.
Щодо періоду роботи з 01.12.2010 по 31.10.2012, суд зазначає про таке. 
Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 1 ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Як встановлено судом вище, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі № 300/7001/23, яке набрало законної сили 14.08.2024 згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи кореспондентом «Редакції газети «ВЕРХОВИНСЬКІ ВІСТІ» з 01.12.2010 року по 31.10.2012.
З урахуванням вказаного, суд зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі № 300/7001/23, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Проте суд звертає увагу, що вказане судове рішення є обов`язковим не тільки для учасників справи, а також і для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб, зокрема для ГУ ПФУ в Одеській області.
Відтак колегія апеляційного суду, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2024 №092250003120 є протиправним та підлягає скасуванню.
Також апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про повторне призначення пенсії та здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, відтак є безпідставними.
Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог в задоволенні яких було відмовлено не оскаржується в апеляційному порядку, то колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року в справі № 300/149/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.