П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/3751/26	

Суддя першої інстанції - Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі №420/3751/26 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 03 лютого 2026 року ВП №79369265 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня року позовні вимоги задоволені. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повністю.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі №420/3751/26.
09 квітня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
13 квітня 2026 року справа призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №420/2604/20 Пенсійний фонд було зобов`язано перерахувати та виплатити їй пенсію, починаючи з 13 грудня 2019 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
На виконання цього рішення сума доплати у розмірі 77054,50 грн за період з 13 грудня 2019 року по 31 жовтня 2020 року була нарахована та виплачена ОСОБА_1 лише у жовтні 2024 року, тобто зі значним порушенням встановлених термінів. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року по справі №420/3169/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено:
визнано незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії з 22 вересня 2020 року по 18 жовтня 2024 року;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання (18 жовтня 2024 року) наростаючим підсумком у розмірі 116267,54 грн, відповідно до Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року зазначене рішення залишене без змін, у зв`язку із чим 06 жовтня 2025 року Одеським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист № 420/3169/25.
16 жовтня 2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем розглянуто виконавчий лист №420/3169/25 виданий 06 жовтня 2025 року Одеським окружним адміністративним судом та постановлено про відкриття виконавчого провадження №79369265; пунктом 2 постанови боржника повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Листом Головне управління ПФУ в Одеській області від 28 жовтня 2025 року за №1500-0403/179123 повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому зазначено: 
«Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі №420/3169/25, що набрало законної сили 02.09.2025 відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, зобов`язано Головне управління здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання 18.10.2024 наростаючим підсумком у розмірі 116267,54 грн, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». 
Виплата заборгованості на виконання судових рішень здійснюється органами Пенсійного фонду України, визначеними судом боржниками, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
Оскільки станом на поточний час в інформаційній системі Пенсійного фонду України не реалізовано облік розрахованих відповідно до судових рішень сум компенсації для подальшої їх виплати, Головне управління звернулось до Пенсійного фонду України листом від 27 жовтня 2025 року №1500-0403-5/178315 з проханням надати роз`яснення щодо механізму обліку розрахованої суми компенсації, внесення її до переліку боргів Постанови №821 в підсистемі «Призначення та виплата пенсій» та в картці судового рішення Реєстру судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. 
Після отримання роз`яснень Пенсійного фонду України виплата ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів в сумі 116267,54 грн буде здійснена з урахуванням виділення Пенсійним фондом України відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем від 20 листопада 2025 року у межах ВП № 79369265 встановлено: «вимоги виконавчого документа боржником не виконано в повному обсязі без поважних на те причин».
Зазначеною постановою за невиконання вимог виконавчого документа постановлено накласти на Головне управління ПФУ в Одеській області штраф на корить держави у розмірі 5100 грн. Пунктом 2 зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року по справі №420/40094/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року, постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №79369265 від 20 листопада 2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн визнано протиправною та скасовано.
В зазначеному рішенні суд зауважив, що старшим державним виконавцем не враховано та не надано відповідної оцінки наведеним ГУ ПФУ в Одеській області обставинам, викладених у листі від 28 жовтня 2025 року №1500-0403-5/179123, та прийнято постанову про накладення на пенсійний орган штраф за невиконання судового рішення.
Суд наголосив, що старшим державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу взагалі не надано вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними, як і не вказано в якій частині не виконано судове рішення.
Відповідач приймаючи спірну постанову про накладення штрафу, передусім, зобов`язаний встановити чи є наведені пенсійним органом у листі від 28 жовтня 2025 року №1500-0403-5/179123 обставини, поважною причиною невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк в розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження».
Під час вирішення питання про накладення штрафу, відповідач, згідно до положень ч.2 ст.2 КАС України, серед іншого, повинен діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
У свою чергу, старшим державним виконавцем не надано правової оцінки поважності причин неможливості виконання рішення суду у справі №420/3169/25, викладених Головним управління в листі від 28 жовтня 2025 року №1500-0403-5/179123.
Суд вважав, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу, діяв не на підставі та не у спосіб, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, та без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України.
Переглядаючи дане судове рішення, колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2026 року дійшла висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу, діяв не на підставі та не у спосіб, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, та без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, так як сам факт невиконання судового рішення без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника в силу вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII.
Поряд із тим, 03 лютого 2026 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Положаєм Віктором Євгеновичем прийнято постанову ВП №79369265 про накладення на ГУ ПФУ в Одеській області штрафу в сумі 10200 грн за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
Статтею 1 вищевказаного Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із приписами частини першої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У відповідності до частини третьої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною восьмою статті 19 Закону №1404-VIII особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Згідно статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів дослідила матеріали справи та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року по справі №420/40094/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року, постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №79369265 від 20 листопада 2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн – визнано протиправною та скасовано.
Таким чином, застосуванню штрафу в подвійному розмірі повинне передувати первинне накладення штрафу. Оскільки постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №79369265 від 20 листопада 2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн визнано протиправною та скасовано, правові підстави для застосування відповідальності у вигляді подвійної суми штрафу відсутні.
За таких обставин, постанова державного виконавця від 03 лютого 2026 року ВП №79369265 про накладення штрафу в розмірі 10200 грн ґрунтується на акті, що втратив юридичну силу, що свідчить про його протиправність, а тому доводи апеляційної скарги про обов`язок державного виконавця накласти штраф у подвійному розмірі є безпідставними.
Колегія суддів також враховує, що застосування заходів примусового виконання повинне здійснюватись з дотриманням принципу правової визначеності, який виключає можливість покладення на особу відповідальності на підставі акту, визнаного судом недійсним.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову. 
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. 
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст судового рішення складений 16 квітня 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв