ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 р. 	Справа № 520/12737/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 09.10.25 по справі № 520/12737/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області  третя особа  Начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області Токар Петро Танасійович 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі –ГУНП в Харківській області, відповідач), третьої особи - начальника Головного управління національної поліції в Харківській області Токаря Петра Танасійовича (далі – Токар П. Т., третя особа), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківської області від 02.05.2025 № 560 про застосування до інспектора взводу № 1 роти № 4 БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні Присяги поліцейського, передбаченої частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію»; частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1,4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1,2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківської області від 09.05.2025 № 255 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира взводу №1 роти № 4 БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 10.05.2025 по 19.05.2025 в сумі 29630,26 грн (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять грн 26 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;
- допустити судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу до негайного виконання.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність наказу Головного управління Національної поліції в Харківської області від 02.05.2025 № 560 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» (далі – Наказ № 560) та наказу ГУНП в Харківській області від 09.05.2025 № 255 «По особовому складу» (далі – Наказ № 255), як таких, що прийняті без повного проведення службового розслідування, за відсутності події дисциплінарного проступку з боку позивача, без обґрунтування обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення, що порушує його право на працю.
Переконував, що позивач не відмовлявся виконати бойове розпорядження, однак за станом здоров`я не міг виїхати на його виконання саме у зазначений у наказі час, у зв`язку з сильними болями нижньої лівої кінцівки, спричиненими варикозною хворобою ІІ ступеня.
Стверджував, що 10.03.2025 ОСОБА_1 звертався до медичної роти з приводу незадовільного стану здоров`я та просив направити його на медичне обстеження, однак у видачі відповідного направлення на обстеження та лікування йому було відмовлено.
Враховуючи вищевикладене, наполягав на визнанні протиправними та скасування Наказів № № 560, 255 о/с, поновленні на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області та стягненні з відповідача на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення за період вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 у справі № 520/12737/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог начальник Головного управління національної поліції в Харківській області Токар Петро Танасійович (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу – відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 по справі № 520/12737/25 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з відповідача понесені апелянтом судові витрати в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неврахування судом першої інстанції обставин того, що службове розслідування проведено відповідачем формально, без належного врахування пояснень ОСОБА_1 , без залучення незалежних медичних експертів, без аналізу обставин, що знімають відповідальність.
Стверджував, що у висновку службового розслідування, який у відповідності до приписів Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 (далі – Порядок № 893), є ключовим документом, в якому повинні бути чітко встановлені об`єктивна та суб`єктивна сторони дисциплінарного проступку, не зазначено жодного факту, який би свідчив про умисну відмову ОСОБА_1 від виконання наказу, та безпідставно розцінене повідомлення позивача про тимчасову нездатність виконати наказ від 07.04.2025 № 214 дск/ВС «Про виконання бойового (спеціального) завдання», як відмова від його виконання.
Наполягав, що застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, без аналізу альтернативних заходів, без врахування обставин, що знімають або пом`якшують відповідальність, без оцінки особи поліцейського, без урахування його попередньої служби та без обґрунтування необхідності застосування саме такого заходу, за відсутності у ОСОБА_1 на дату винесення оскаржуваних наказів дисциплінарних стягнень, щоб підтверджувало системне порушення ним дисципліни чи неналежне виконання обов`язків, є незаконним.
В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 у справі №520/12737/25 - без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що 07.04.2025 о 20 год 51 хв у визначеному місці в м. Краматорськ Донецької області до відома окремих поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області, відряджених до зони ведення бойових дій у складі зведених підрозділів ДПОП «ОШБ «Лють» для виконання бойових (спеціальних) завдань, було доведено Наказу № 214 дск/ВС, після ознайомлення з яким ОСОБА_1 , посилаючись на особисті причини, зокрема, зазначив, що наказ виконувати не відмовляється, але за станом здоров`я на даний час виконати його не може. 
Зауважив, що до поліцейських підрозділу поліції особливого призначення, до яких відноситься позивач, законодавчо висунуто підвищені вимоги в умовах воєнного стану, що пов`язано з їх особливою підготовкою та статусом, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, а тому недотримання позивачем вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого повинні бути застосовані заходи дисциплінарного стягнення.
Звернув увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, прийняття рішення про усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу безпосереднього керівника.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.10.2018 по справі № 815/4463/17, вказав, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Крім того, на виконання частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) поліцейський зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно виконувати наказ керівника, при цьому заборонено обговорення наказу чи його критики. А відтак, обговорення позивачем наказу, що підтверджено відеозаписами, які долучені до матеріалів службового розслідування, свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків під час дії воєнного стану. Сам факт невиконання наказу і є невиконанням службових обов`язків, а подальше перебування на посаді поліцейського, який продемонстрував неготовність виконати критично важливий наказ, негативно впливає на можливість належного здійснення ним майбутніх посадових обов`язків, особливо тих, що стосуються оперативних дій та наказів керівництва, що прямо шкодить роботі органу (підрозділу) поліції, підриваючи основи ієрархії, дисципліни та взаємодії, які є життєво важливими для ефективного функціонування поліції, особливо в умовах підвищеної небезпеки або виконання бойових завдань.
З огляду на те, що підрозділ не може повноцінно покладатися на співробітника, який не виконав наказ в оперативній ситуації, сам факт невиконання поліцейським наказу заступити на визначену позицію (особливо в умовах, що вимагають негайного та беззаперечного реагування та колективної взаємодії) і складає ознаки дисциплінарного проступку. 
Отже, свідома відмова позивача від виконання вимог наказу № 214дск/ВС зі встановленням власних умов його виконання є порушенням службової дисципліни та відповідно дисциплінарним проступком, скоєним позивачем в умовах дії воєнного стану, що є несумісним із загальноприйнятими вимогами до поліцейських, підриває авторитет поліції, створює загрозу розлагодженості дій батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) у надзвичайних ситуаціях, загрозу національній безпеці та суверенітету України в цілому та правомірно зумовило в порядку Дисциплінарного статуту застосування такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів поліції.
У надісланих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях, позивач наполягав на порушеннях відповідачем процедури службового розслідування, неправильній юридичній кваліфікації поведінки ОСОБА_1 як «відмови від виконання бойового (спеціального) завдання», і на відсутності пропорційності при обранні найсуворішого дисциплінарного стягнення без індивідуалізації та належного урахування обставин, які знімають або пом`якшують відповідальність.
Стверджував, що морально позивач був готовий до виконання завдання, але за станом здоров`я не міг його виконати саме на дату оголошення Наказу № 214 дск/ВС, а відтак, не відмовлявся від виконання наказу, а лише повідомив про тимчасову нездатність його виконати за станом здоров`я, що прямо передбачено частиною другою статті 5 Дисциплінарного статуту. При цьому, незадовільний стан здоров`я ОСОБА_1 був підтверджений медичною довідкою та супроводжувався болем, обмеженням рухливості та потребував обстеження і лікування, що є об`єктивною медичною підставою для тимчасового обмеження фізичної активності, особливо в умовах виконання бойового завдання. Ігнорування цих обставин відповідачем свідчить про формальний характер висновків дисциплінарної комісії, зроблених без належного обґрунтування, без врахування обставин, які пом`якшують відповідальність та без аналізу можливості застосування менш суворих заходів, а тому застосоване стягнення суперечить принципу пропорційності, закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини.
Підсумовуючи вищенаведене вважає, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи відповідача не спростовують доводів позивача і мають формальний характер, а сам відзив фактично повторює позицію суду першої інстанції, яка ґрунтується на поверхневому дослідженні доказів, ігноруванні стану здоров`я ОСОБА_1 , формальному проведенні службового розслідування та підміні медичних критеріїв матеріально-технічними.
З огляду на викладене, просив позовні вимоги по справі № 520/12737/25 задовольнити у повному обсязі. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.04.2025 до ГУНП в Харківській області надійшла доповідна записка т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції Есаулка В. І. від 08.04.2025 вих. № 733/119-38/14-2025, адресована начальнику ГУНП в Харківській області полковнику поліції Токарю П. Т., в якій містилась інформація про відмову від виконання Наказу № 214 дск/ВС, зокрема, поліцейським БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області капітаном поліції Ляшенком В`ячеславом Сергійовичем.
Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.04.2025 № 1094 призначено провести службове розслідування за обставинами, викладеними у доповідній записці від 08.04.2025 вих. № 733/119-38/14-2025.
28.04.2025 було затверджено висновок службового розслідування, згідно з яким, комісія ухвалила за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 частини, третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпунктів 1 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливо призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, до заступника командира взводу № 1 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом № 560 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 частини, третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпунктів 1 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливо призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, до заступника командира взводу № 1 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Наказом № 255о/с звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Позивач, не погодившись із правомірністю Наказів № № 560 та № 255о/с, звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та правомірності наказів від 02.05.2025 року № 560 та від 09.05.2025 року № 255 о/с., оскільки матеріалами службового розслідування підтверджено, що позивач відмовився від виконання бойового наказу без наявності поважних причин, які б перешкоджали виконанню наказу. При цьому, суд вважав недоведеними посилання ОСОБА_1 на те, що стан його здоров`я перешкоджав виконанню наказу.
За таких обставин, суд вважав, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: 
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було продовжено відповідними Указами Президента України по теперішній час.
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.
Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Положеннями частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна – це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
На виконання вимог статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дискреція – це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що у будь-якому разі після отримання відповідного повідомлення про вчинення поліцейським дій або допущення бездіяльності, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі та має ознаки дисциплінарного проступку з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин для визначення дії чи бездіяльності поліцейського як дисциплінарного проступку наказом повноважного керівника призначається службове розслідування.
Колегія суддів зазначає, що начальник ГУНП наділений сукупністю прав та обов`язків, які надають можливість на власний розсуд визначитися з оцінкою поведінки підлеглого працівника. Його дії щодо прийняття рішення щодо призначення службового розслідування, у межах компетенції - є дискреційними.
Отже, доповідна записка т.в.о. командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області майора поліції Есаулка В.І. від 08.04.2025 вих. № 733/119-38/14-2025, адресована начальнику ГУНП в Харківській області полковнику поліції Токарю П. Т., в якій містилась інформація про відмову від виконання наказу зведених підрозділів Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 07.04.2025 № 214 дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання» окремими поліцейськими БПОП (стрілецький) ГУНП в Харківській області, є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання наказу від 15.04.2025 № 1094 «Про призначення та проведення службового розслідування» стосовно, зокрема, ОСОБА_1 .
З приводу можливості оцінки судами актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях зробив правовий висновок, згідно з яким у таких випадках судовий контроль є обмеженим.
Зокрема, ЄСПЛ вказав, що за загальним правилом національні суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі №П/9901/871/18.
У рішенні ЄСПЛ від 17.12.2004 року у справі “Педерсен і Бодсгор проти Данії” (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що суд не може надавати оцінку наявності підстав для призначення службового розслідування, а лише може проконтролювати, чи не є викладені у ньому висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів. 
Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За обставинами даної справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 28.04.2025 начальником ГУНП в Харківській області Токарем П. Т.
За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія прийшла до висновку про те, що за порушення службової дисципліни, недотримання вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону № 580-VIII, пунктів 1 та 4 частини, третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпунктів 1 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливо призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, що виразилося у відмові виконати наказ зведених підрозділів Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 07.04.2025 № 214 дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання», до заступника командира взводу № 1 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 слід застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
При цьому, дисциплінарна комісія визнала доведеним факт відмови позивача від виконання правомірного наказу, що розцінене як грубе порушення службової дисципліни.
Таким чином, позивач притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді “звільнення зі служби в поліції” саме за невиконання наказу керівника.
Згідно з пунктами 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Відповідно до частин першої - третьої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
За змістом частин першої, другої, п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.09.2022 по справі № 260/1739/20, виконанню підлягає наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що під час проголошення Наказу № 214 дск/ВС здійснювалась відеофіксація портативним відеореєстратором поліцейських БПОП ГУНП.
Водночас, позивач не заперечує обставин доведення до його відома Наказу № 214 дск/ВСЛ.
Колегією суддів встановлено, що невиконання ОСОБА_1 . Наказу № 214 дск/ВС, суть якого полягала у виконанні бойового (спеціального) завдання з метою ведення та посилення стійкості оборони м. Торецьк у смузі відповідальності 100 омбр операційної зони ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 22 год. 00 хв 07.04.2025 на вогневій позиції, позивач мотивує незадовільним станом здоров`я, а саме, сильними болями нижньої лівої кінцівки, спричиненими варикозною хворобою ІІ ступеню.
При цьому, позивач наполягає, що не відмовлявся від виконання вказаного наказу.
Дисциплінарною комісією, проведено огляд відеозаписів з портативного відеореєстратора поліцейських БПОП ГУНП, про що складено акт огляду відеозапису від 22.04.2025 № 958/119-15-2025,
Зі змісту вказаного акту вбачається, що при відкритті файлів № 1 «VID250407-195103F-000033-022015-0010.M0V», № 2 «VID250407-195555F-000033-022015-0011.M0V», № 3 «VID250407-200055F-000033-022015-0012.M0V», встановлено, що на них міститься відеозапис - фіксація зачитування бойового наказу поліцейським БПОП (стрілецького).
Зазначено, що після закінчення зачитування вказаного наказу, інспектор відділення моніторингу та контролю БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 , який здійснює відеофіксацію підходить до поліцейського, який представився як ОСОБА_1 , та у відповідь на поставлене запитання повідомив, що суть наказу йому зрозуміла, до виконання наказу морально готовий, але на даний час за станом здоров`я не може його виконати. На запитання чи звертався він до лікаря та психолога за медичною допомогою ОСОБА_1 повідомив, що звертався у кінці березня до медичної роти, однак лікар пояснив, що на даний момент у даного бійця обмежень по фізичним навантаженням немає, а звернення до лікаря зафіксовані.
На повторне питання чи готовий він виконувати завдання, ОСОБА_1 повідомив, що не готовий за станом здоров`я. На що ОСОБА_2 зауважив, що лікар повідомив про відсутність обмежень до виконання, на що ОСОБА_3 , зазначив, що лікар бачить його вперше.
Колегія суддів зазначає, що зміст акту огляду відеозапису від 22.04.2025 № 958/119-15-2025 узгоджується з дослідженими судом апеляційної інстанції відеозаписами фіксації вищеописаних подій, наданими до матеріалів справи відповідачем.
Під час проведення службового розслідування позивачем надано дисциплінарній комісії пояснення, в яких він посилався на те, що 07.04.2025 в м. Краматорськ йому було доведено наказ ЗП ДПД НПУ «Про виконання бойового (спеціального) завдання», під час доведення якого він не відмовився від його виконання, але за станом здоров`я не міг його виконувати.
Повідомив, що звертався до медичної роти 10.03.2025 до лікаря-консультанта ОСОБА_4 (медична довідка № 1908 від 10.03.2025), яка без будь-яких обстежень встановила йому діагноз: «варикозна хвороба вен лівої ноги 2 ступеню» та повідомила, що йому необхідна операція, але направлення до госпіталю не надала, у зв`язку з чим він вважає лікаря ОСОБА_4 недостатньо кваліфікованим лікарем.
Зазначив, що після цього, він кожного дня відвідував заняття.
Відповідно до наданих під час проведення службового розслідування пояснень начальника відділу психологічного забезпечення управління кадрового забезпечення Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_5 , 07.04.2025 за психологічною підтримкою та допомогою поліцейські, які відмовились від виконання бойового (спеціального) завдання, цього дня не зверталися. За об`єктивними, зовнішньо вираженими показниками (діями, вчинками, мовленням, зовнішнім виглядом) встановлено, що індивідуальні особливості перебігу психічних процесів та психічний стан зазначених поліцейських (станом на 07.04.2025) - задовільний. Гострих стресових реакцій та інших негативних станів, які вказували б на нездатність до виконання ними бойових (спеціальних) завдань, не спостерігалось.
Також, під час проведення службового розслідування було опитано старшого інспектора з ОД відділу лікувально-евакуаційного забезпечення управління домедичної та медичної допомоги (мр) Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенанта поліції ОСОБА_6 , згідно з поясненнями якої, за медичною допомогою до лікарів медичної роти до моменту зачитування бойового наказу поліцейські не зверталися. За об`єктивними зовнішніми показниками фізичний стан вищевказаних поліцейських (станом на 07.04.2025) - задовільний. Гострих чи хронічних захворювань в стадії загострення, які вказували б на нездатність до виконання бойових (спеціальних) завдань, не спостерігалось.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог пункту 2 частини 9 статті 15 Дисциплінарного статуту та з метою проведення об`єктивного, всебічного та повного службового розслідування головою дисциплінарної комісії було скеровано начальнику Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» лист від 16.04.2025 № 880/119-15-2025, з проханням надати стосовно 6 поліцейських, які відмовились виконувати Наказ № 214 дск/ВС, зокрема і щодо ОСОБА_1 наступну інформацію:
«1) чи перебували на лікуванні (стаціонарному, амбулаторному) та з діагнозом вказані поліцейські з січня 2025 року?
2) Інформацію щодо проходження щорічного профілактичного огляду.
3) Про загальний стан здоров`я вказаних поліцейських за останній час, а саме:
- скільки разів звертались до Вашого медичного закладу та з якими скаргами на здоров`я?
- чи перебували на лікуванні (стаціонарному, амбулаторному) та з якими діагнозами?
- чи мали поранення та чи були реабілітації?
- чи звертались до Вашого медичного закладу за психологічною допомогою? Якщо так, надати інформацію про результати вказаного лікування».
У відповідь на вказаний лист, Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» листом № 33/41-920 від 29.04.2025 повідомила, що з 01.01.2025 ані до лікарів поліклініки, ані до лікарів госпіталю ДУ ТМО особи, вказані у запиті не звертались.
З долученої до матеріалів справи позивачем копії консультаційного висновку спеціаліста від 10.03.2025, вбачається, що у ОСОБА_1 наявна варикозна хвороба вен лівої нижньої кінцівки ІІ ступеню.
При цьому, у вищевказаному висновку у розділах «Обмеження фізичного навантаження» і «Рекомендовано відкрити довідку про тимчасову непрацездатність» даних не зазначено.
А у пункті 8 «Рекомендації», зазначено:
- Кардіомагніл 75 мг, 1 таб. 1 раз/день – тривало;
- Нормовен 1 таб. 2 рази на день – 2 міс;
- Еластична компресія кінцівки при фізичних навантаженнях.
З аналізу вищенаведеного висновку вбачається, що лікар не вказував, що діагноз позивача потребує обмеження фізичного навантаження і рекомендації відкрити довідку про тимчасову непрацездатність, яка унеможливлює виконання бойового завдання.
Отже, за встановлених у цій справі обставин, доводи позивача про неможливість виконання позивачем бойового завдання за станом здоров`я на дату оголошення Наказу № 214 дск/ВС не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Доказів звернення позивача із відповідним рапортом матеріали справи не містять.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування та не заперечується позивачем, після ознайомлення з бойовим наказом від № 214 дск/ВС шість поліцейських, зокрема і ОСОБА_1 повідомили, що наказ їм зрозумілий, виконувати його вони не відмовляються, однак, кожен з них вказав, що буде виконувати вимоги бойового Наказу № 214 дск/ВС лише за певних умов.
При цьому, 07.04.2025 о 22:00 ОСОБА_1 не прибув на вогневу позицію у м. Торецьк Бахмутського району Донецької області, зазначену в цьому наказі, з метою ведення та посилення стійкості оборони м. Торецьк у смузі відповідальності 100 омбр операційної зони ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Колегія суддів враховує, що відсутність медичних протипоказань для виконання бойового наказу не надавало позивачу законних підстав для невиконання наказу керівника, а зміст та суть висловлених міркувань позивача при доведенні йому бойового наказу, явно та однозначно доводить повну обізнаність позивача із Наказом № 214дск/ВС та усвідомлення мети бойового наказу (розпорядження).
Жодних посилань на незаконність вимог вказаного Наказу № 214 дск/ВС позивач не заявляв, тобто, у спірних правовідносинах позивач не повідомляв уповноваженого керівника про неможливість виконати Наказ № 214 дск/ВС саме з наведених у Дисциплінарному статуті підстав станом на день доведення вказаного наказу до особового складу.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на виконання вимог абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади, разом з цим, зазначені вимоги закону позивачем проігноровані, що свідчить про обґрунтованість доводів відповідача про неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Зі змісту наведених норм права слідує, що законодавець наділив поліцейського правом "бути почутим" у ході службового розслідування, що кореспондує приписам пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України.
При цьому, ознак порушення прав та інтересів позивача у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять, враховуючи те, що ОСОБА_1 був обізнаний із фактом проведення службового розслідування, однак жодних заперечень з приводу неналежного проведення службового розслідування не висловлював.
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що дисциплінарною комісією не надано належної оцінки стану здоров`я позивача та неповно встановлено обставини вчиненого дисциплінарного порушення є неприйнятними.
У відповідності до статті 68 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:
"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Позивач склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, та відповідно до специфіки діяльності якого, відповідно до Положення № 987 входить, зокрема, участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану.
Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.
Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.
Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Тобто, позивач, як працівник правоохоронного органу та представник влади, порушуючи надану Присягу на вірність Українському народові, всупереч вимог нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні наказу зведених підрозділів Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 07.04.2025 № 214 дск/ВСЛ «Про виконання бойового (спеціального) завдання», про що і зазначено у висновку службового розслідування.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доведеним порушення позивачем вимог частини першої статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону № 580-VIII, пунктів 1 та 4 частини, третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, підпунктів 1 пункту 1 розділу VII Положення про підрозділи поліції особливо призначення, затвердженого наказом МВС України від 04.12.2017 № 987, що свідчить про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.
Щодо правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі № 360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі № 804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Слід також врахувати, службову характеристику на колишнього заступника командира взводу № 1 роти № 4 батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 , з якої, зокрема, але не виключно, вбачається, що за час служби ц БПОП (стрілецькому) ГУНП в Харківській області, ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. До виконання свої посадових обов`язків завжди ставиться формально. Намагається уникати складних завдань, шукає можливості їх не виконувати.
На критику з боку керівництва реагує неохоче, проте недоліки усуває. Фізично розвинутий добре. Матеріальну частину, правила застосування та заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю знає, володіє нею впевнено.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до наявної у матеріалах справи довідки, складеної начальником УКЗ ГУНП в Харківській області, позивач має непогашене дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, накладене наказом ГУНП в Харківській області від 20.03.2025 № 329. Доказів оскарження та скасування вказаного наказу матеріали справи не містять.
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника командира взводу №1 роти № 4 БПОП (стрілецького) ГУНП в Харківській області, допущення до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допущення до негайного виконання рішення в частині виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.
Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 по справі № 520/12737/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   О.А. Спаскін