Справа № 420/24929/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) за результатом якого позивач просить: 
визнати незаконним нарахування не в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період проходження ним служби у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) з 01.01.2023 р. по 30.04.2023 р.;
стягнути з НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.01.2023 р. по 30.04.2023 р. у розмірі 215806,56 грн.;
стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн
Позов обґрунтований позивачем тим, що він не погоджується із ненарахуванням та невиплатою йому відповідачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100000 тисяч пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 01.01.2023 р. по 30.04.2023 р..
Ухвалою суду від 29 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).
Відповідачем було подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову та вказує на те, що НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) виплачуючи додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, головному сержанту ОСОБА_2 , відповідно до вимог статті 19 Конституції України, діяв виключно в межах та у спосіб передбачені Законом, а саме підзаконними нормативно-правовими актами (наказами Міністерства внутрішніх справ України і наказами Головнокомандувача Збройних Сил України), всі належні кошти солдат ОСОБА_1 , а саме додаткову винагороду передбачену ПКМУ від 28.02.2022 № 168 у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць, отримував регулярно, своєчасно та у повному обсязі, а отже ні про який протиправний характер дій (бездіяльності) НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України в даному випадку не може іти мова, а адміністративний позов поданий в інтересах ОСОБА_1 , за своєю сутністю та правовою природою є необґрунтованим та безпідставним, а отже не може бути задоволений судом.
Позивачем подано відповідь на відзив в якій просить позов задовольнити зазначивши, що довідкою № 1849 від 18.09.2023 р. та витягом з журналу бойових дій від 29.12.2022 № 2/115 гриф, том № 1, том № 2 підтверджується право на отримання додаткової винагороди до 100 000 грн.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
ОСОБА_1 у період з 28.10.2019 р. по 29.07.2024 р. проходив військову службу при НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).
Відповідно до витягу з Журналів бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.01.2023 № 2/115 гриф, том 2 (інв. № 6 від 29.12.2023), 01.01.2023 № 2/115 гриф том 3 (інв. № 7 від 29.12.2023), 01.01.2023 № 2/115 гриф, том 4 (інв. № 8 від 29.12.2023), від 01.09.2023 № 2/1185 гриф, том 5 (інв. № 9 від 29.12.2023), від 30.09.2023 № 2/115 гриф, том 6 (інв. № 10 від 29.12.2023), від 28.11.2023 № 2/115 гриф, том 7, від 01.01.2023 № 02.12-108 гриф, том 1, від 01.02.2024 № 02.12-108 гриф, том 2, від 01.03.2024 № 02.12-108 гриф, том 3, від 01.04.2024 № 02.12-108 гриф, том 4, виданого стосовно старшого сержанта ОСОБА_3 , в період з 01.03.2023 по 27.05.2024 вищевказаний військовослужбовець перебував та виконував бойові (спеціальні) завдання в межах н.п. Софіївка, н.п. Кізомис Херсонської області та виконував бойові (спеціальні) завдання: ведення військового спостереження з постів військового спостереження в районах визначених населених пунктів з урахуванням десантно-небезпечних ділянок місцевості; своєчасне виявлення та припинення спроб проникнення на підконтрольну територію України ДРГ, терористів, зброї, боєприпасів, засобів терору, підтримання в постійній бойовій готовності сил та засобів підрозділів до дій під час ускладнення обстановки, виникненні на визначеному рубежі кризових ситуацій воєнного характеру; виключення диверсійно-розвідувальних дій противника.
У вказаний вище проміжок часу, головний сержант ОСОБА_4 виконував бойові (спеціальні) завдання і відповідно за їх виконання отримував додаткову грошову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць, пропорційно часу виконання завдань. Даний факт підтверджується відомостями із з Журналів бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.01.2023 № 2/115 гриф, том 2 (інв. № 6 від 29.12.2023), 01.01.2023 № 2/115 гриф том 3 (інв. № 7 від 29.12.2023), 01.01.2023 № 2/115 гриф, том 4 (інв. № 8 від 29.12.2023), від 01.09.2023 № 2/1185 гриф, том 5 (інв. № 9 від 29.12.2023), від 30.09.2023 № 2/115 гриф, том 6 (інв. № 10 від 29.12.2023), від 28.11.2023 № 2/115 гриф, том 7, від 01.01.2023 № 02.12-108 гриф, том 1, від 01.02.2024 № 02.12-108 гриф, том 2, від 01.03.2024 № 02.12-108 гриф, том 3, від 01.04.2024 № 02.12-108 гриф, том 4 та розрахунковими листами грошового забезпечення вказаного вище військовослужбовця за спірний період часу.
Позивач вважає, що відповідач за період з січня по квітень (включно) сплачував додаткову винагороду в розмірі меншому, ніж передбачено постановою КМУ № 168 , а саме 30 000 грн, замість 100 000 грн. та за захистом своїх прав звернувся до суду.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
У відповідності до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Згідно з приписами ст. 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Положеннями статті 3 Закону №2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Як передбачено статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно п.п.2,3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Згідно із Інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року №558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 р. за №854/32306, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64 в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168, у пункті 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби (та деяким іншим передбаченим у постанові категоріям осіб), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Адміністрацією Держприкордонслужби прийнято накази, зокрема:
від 31.03.2022 №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови КМУ від 28.02.2022 року №168», пунктом 12 якого передбачено, що цей наказ застосовується з 24.02.2022;
від 30.07.2022 №392/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», який застосовувався з 01.08.2022;
від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», який застосовувався з 01.12.2022 до набрання чинності наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України».
Згідно з пунктом 3 наказу №628/0/081-22АГ документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:
1) бойовий наказ (бойове розпорядження);
2) журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад чи копії або витяги з них;
3) рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або в заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені, та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях або заходах.
Вказаний перелік документів також був передбачений Порядком та умовами виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджених наказом МВС від 26.01.2023 №36 затверджено, який втратив чинність 05.09.2023 року на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ №726 від 01.09.2023.
Таким чином, для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України у бойових діях або заходах у спірний період з січня по квітень 2023 року достатньо наявності одного документу з переліку: 1) бойовий наказ (бойове розпорядження); 2) журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення, або постові відомості; 3) рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу.
Відповідно до витягу з Журналів бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.01.2023 № 2/115 гриф, том 2 (інв. № 6 від 29.12.2023), 01.01.2023 № 2/115 гриф том 3 (інв. № 7 від 29.12.2023), 01.01.2023 № 2/115 гриф, том 4 (інв. № 8 від 29.12.2023), від 01.09.2023 № 2/1185 гриф, том 5 (інв. № 9 від 29.12.2023), від 30.09.2023 № 2/115 гриф, том 6 (інв. № 10 від 29.12.2023), від 28.11.2023 № 2/115 гриф, том 7, від 01.01.2023 № 02.12-108 гриф, том 1, від 01.02.2024 № 02.12-108 гриф, том 2, від 01.03.2024 № 02.12-108 гриф, том 3, від 01.04.2024 № 02.12-108 гриф, том 4, виданого стосовно старшого сержанта ОСОБА_3 , в період з 01.03.2023 по 27.05.2024 вищевказаний військовослужбовець перебував та виконував бойові (спеціальні) завдання в межах н.п. Софіївка, н.п. Кізомис Херсонської області та виконував бойові (спеціальні) завдання: ведення військового спостереження з постів військового спостереження в районах визначених населених пунктів з урахуванням десантно-небезпечних ділянок місцевості; своєчасне виявлення та припинення спроб проникнення на підконтрольну територію України ДРГ, терористів, зброї, боєприпасів, засобів терору, підтримання в постійній бойовій готовності сил та засобів підрозділів до дій під час ускладнення обстановки, виникненні на визначеному рубежі кризових ситуацій воєнного характеру; виключення диверсійно-розвідувальних дій противника.
Відповідач у відзиві визнає факт здійснення позивачем в період з 01.03.2023 по 27.05.2024 року заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, однак вважає, що право на збільшену додаткову винагороду в позивача відсутнє, оскільки такі заходи здійснювались ним поза районами ведення бойових дій.
Згідно з ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Суд вважає, що обставини про здійснення позивачем в період з 01.03.2023 по 27.05.2024 року заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які визнаються учасниками справи на підставі ч.1 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню.
Спірним залишається правомірність застосування до позивача умови виплати збільшеної додаткової винагороди, а саме - обов`язковість перебування військовослужбовця в районах ведення бойових дій.
За змістом пункту 1 Постанови №168 (в редакції від 18.10.2022) збільшена додаткова винагорода виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
В подальшому до постанови №168 неодноразово вносились зміни, зокрема, постановою КМУ від 20.01.2023 №43 після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,».
Відповідно до п.2-1 постанови КМУ №168 та з метою визначення порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №36 затверджений Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Порядок №36).
Порядок №36 набув чинності 01.02.2023 року та втратив чинність 05.09.2023 року, отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з п.2 Порядку №36 на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується, зокрема, у розмірі, збільшеному до 100 000 грн, військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
Райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України (п.7 Порядку №36).
Відповідач зазначив, що сержант ОСОБА_5 , в період з 01.03.2023 по 27.05.2024 вищевказаний військовослужбовець перебував та виконував бойові (спеціальні) завдання в межах н.п. Софіївка, н.п. Кізомис Херсонської області.
В свою чергу, позивач не заперечував, що виконував завдання на правому березі річки Дніпро, проте наголошував, що Постановою №168 не передбачено чіткого визначення території, на якій повинен здійснювати бойові дії (або заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) військовослужбовець, що пов`язується з виплатою збільшеної додаткової винагороди.
Такі доводи позивача судом не приймаються, оскільки за змістом п.1 постанови №168 право на збільшену додаткову винагороду не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Таким чином, до спірних правовідносин застосуванню підлягає затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України перелік територій ведення бойових дій, який являється спеціальним при вирішенні правовідносин, що виникають під час проходження військової служби.
Відповідно до наказів (рішень) Головнокомандувача ЗСУ «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 02.02.2023 № 26, від 01.03.2023 № 56, від 01.04.2023 № 89, від 01.05.2023 № 111 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», якими чітко визначені райони ведення бойових дій, в період з 01.01.2023 по 30.04.2023 до яких не входить жоден з районів або територіальних громад Херсонської області в, який був би розташовані на Правому березі р. Дніпро, тому числі і п.п. Софіївка, н.п. Кізомис Херсонської області, а відповідними районами визначаються виключно райони лівобережної частини Херсонської області (на Схід від гирла р. Дніпро або острови).
Отже територія, на якій позивач виконував завдання під час проходження військової служби, не відноситься до територій бойових дій, виконання бойових завдань на території якої виплачується збільшена до 100 000 грн додаткова винагорода.
Суд вважає, що сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків у складі НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) без доказів безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій, не створює для військової частини обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.
Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При зверненні до суду, а також після отримання відзиву на позов, позивачем не надано до суду жодних доводів та доказів на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій у спірний період, а також на спростування доводів представника відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд, оцінивши встановлені обставини в розрізі ч.2 ст.2 КАС України, дійшов висновку про недопущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, з 01.01.2023 по 20.08.2023 та відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку допомогу, у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині вказаних позовних вимог.
Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 

Суддя К.С. Єфіменко

.