МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2026 р.  	№ 400/10149/25 	
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, з дотриманням вимог передбачених ст.263 КАС України адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до 	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 	
про	визнання протиправним та скасування рішення від 31.07.2025 року № 143150021471; зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення від 31.07.2025 №143150021471 про відмову в призначенні пенсії за віком; 2) зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 03.08.1992 по 12.11.1994, з 14.03.1996 по 03.06.1998 року.
В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що після досягнення 63 річного віку звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак рішенням від 31.07.2025 №143150021471 їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, відповідачем протиправно не зарахувавши періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1982 року, а саме з 03.08.1992 по 12.11.1994, оскільки в підставах внесення запису про звільнення наявне виправлення номеру наказу, з 14.03.196 по 03.06.1998, оскільки тривалий проміжок часу між датою прийняття (14.03.1996) та датою наказу на прийняття (02.01.1996) в підставах внесення запису; між датою звільнення - 03.06.1998 та датою наказу на звільнення - 27.04.1998 в підставах внесення запису. Відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. На переконання позивачки, необґрунтоване неврахування зазначених періодів її роботи до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує її право на належний соціальний захист.
Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. В письмовому відзиві обгрунтував свою позицію тим, що 22.07.2025 позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення від 31.07.2025 Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення №143150021471 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутність необхідного страхового стажу. Позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж становить 20 років 11 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 26 Закону №1058. До страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1982 року, з 03.08.1992 по 12.11.1994, оскільки в підставах внесення запису про звільнення наявне виправлення номеру наказу; з 14.03.1996 по 03.06.1998 року, оскільки тривалий проміжок часу між датою прийняття (14.03.1996), та датою наказу про прийняття (02.01.1996), в підставах внесення запису ; між датою звільнення (03.06.1998) та датою наказу на звільнення (27.04.1998), в підставах внесення запису. Страховий стаж за вищезазначений період частково обчислено періодом догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 3-річного віку. 
В свою чергу у відповіді на відзив, позивачка вказала на необгрунтованість доводів відповідача та просила задовольнити позовні вимоги. Також позивачка просила розглянути справу у судовому засіданні з викликом сторін.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін.
Суд розглянув справу 16.02.2026 відповідно до вимог ст. 263 КАС України, без проведення судового засідання, в порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.07.2025, після досягнення 63-річного віку, звернулась до Пенсійного фонду щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058- IV.
Рішенням Головного управління ПФУ в Полтавській області від 31.07.2025 №14315002147 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, страховий стаж позивачки встановлено - 20 років 11 місяців 18 днів. До страхового стажу не було враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1982:
з 03.08.1992 по 20.11.1994, оскільки в підставах внесення запису про звільнення наявне виправлення номеру наказу;
з 14.03.1996 по 03.06.1998 року, оскільки тривалий проміжок часу між датою прийняття (14.03.1996), та датою наказу про прийняття (02.01.1996), в підставах внесення запису ; між датою звільнення (03.06.1998) та датою наказу на звільнення (27.04.1998), в підставах внесення запису. 
Не погоджуючись з цим, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 20.07.1982 року містяться записи про трудову діяльність ОСОБА_1 , зокрема: запис №11 від 03.08.1992 про прийняття на роботу у Вознесенський комплекс МПП "Іновація" згідно наказу №29 від 03.08.1992, запис № 12 від 12.11.1994 про звільнення за ст. 38 Кодексу законів про працю України згідно наказу №98 від 12.11.1994 (наявне наведення або виправлення номеру наказу), запис № 13 від 14.03.1996 про зарахування на посаду відповідального секретаря Ради Миколаївської обласної організації Українського товариства охорони пам`яток історії та культури згідно наказу №62 від 02.01.1996, запис № 14 від 03.06.1998 року про звільнення за ст. 38 Кодексу законів про працю України згідно наказу №66 від 27.04.1998.
При розгляді звернення позивачки за призначенням пенсії, Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області не були зараховані періоди трудової діяльності позивачки з 03.08.1992 по 20.11.1994, оскільки в підставах внесення запису про звільнення наявне виправлення номеру наказу; з 14.03.1996 по 03.06.1998 року, оскільки тривалий проміжок часу між датою прийняття (14.03.1996), та датою наказу про прийняття (02.01.1996), в підставах внесення запису ; між датою звільнення (03.06.1998) та датою наказу на звільнення (27.04.1998), в підставах внесення запису. 
З метою підтвердження трудової діяльності у вказаний період, позивачка зверталась з відповідними запитами до Державного архіву Миколаївської області, на що отримала відповіді № Х-638/03-05 від 08.09.2025 та №Х-6369/03-05 від 08.09.2025 про неможливість підтвердити відомості , оскільки матеріали від Миколаївської обласної організації Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, Вознесенського МПП "Іновація" до Держархіву не надходили .
З цього приводу, суд зазначає, що неповне заповнення трудової книжки та записів у ній не спростовує факту трудової діяльності позивачки у наведені вище періоди, а лише є неповним заповненням трудової книжки підприємством.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці або довідках. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
З наведеного випливає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за недоліки оформлення трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.
За урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивачки щодо протиправного не врахування періодів її роботи з 03.08.1992 по 12.11.1994, з 14.03.1996 по 03.06.1998 згідно записів її трудової книжки.
Разом з цим, щодо розбіжностей часу між датою прийняття/звільнення та датами наказів, суд враховує, що цей період частково збігається з періодом догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку, що в свою чергу може бути причиною таких розбіжностей у наказах. 
У будь-якому випадку, встановлений факт (значний проміжок часу від дати наказів до фактичних записів про трудову діяльність ) слугує підставою для здійснення додаткової перевірки таких відомостей, а не для відмови у зарахування періоду роботи до страхового стажу з посиланням на зазначені розбіжності у датах.
Позов задовольнити повністю.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд використовуючи повноваження передбачені ч.2 ст.9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 968,96 підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 13844159) задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 31.07.2025 № 143150021471.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, код ЄДРПОУ 13844159) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи з 03.08.1992 по 12.11.1994, з 14.03.1996 по 03.06.1998 року, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 22.07.2025.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім грн дев`яносто шість коп) гривень.
5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко   

Рішення складено в повному обсязі 16.02.2026