Справа № 161/4294/26 
Провадження № 2/161/3538/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Колісник А.І.,
представника позивача – Музики-Дубравського В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 6-річного віку,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування вимог вказує, що з 23.03.2022 року по 14.05.2024 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Рішенням суду від 14.09.2023 року було ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, а також аліментів на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку у розмірі 1000 грн. щомісячно. На даний момент позивачка не працює, єдиним джерелом її доходу є допомога при народжені дитини. 
Їх син ОСОБА_4 народився з ускладненнями та певний період знаходився у відділенні інтенсивної терапії новонародженого, де йому був поставлений діагноз - асфіксія новонародженого середнього ступеня. При подальшому обстеженні дитині був поставлений діагноз - ураження головного мозку, неуточнене; синдром підвищеного нерворефлекторного збудження та тонусних порушень як наслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС. Лікуючим лікарем рекомендовано ЛФК, масаж постійно, масаж загальний; коледан (вітамін Д3). 
Рішенням суду від 19.02.2025 року на користь ОСОБА_1 з відповідача було стягнуто додаткові витрати на лікування та реабілітацію сина у розмірі 8543,77 грн. 
Однак, позивач продовжує нести додаткові витрати на дитину. Періодично ОСОБА_4 проходить курси реабілітаційного лікування в медичних закладах згідно програми реабілітації дитини-інваліда віком до 18 років. 
Відповідач є фізично здоровою особою, інших дітей та утриманців немає. За наявною інформацією, офіційно непрацевлаштований, однак надає ветеринарні послуги, а також займається пригоном та реалізацію авто закордону. Добровільно додаткові витрати на дитину не оплачує.
З огляду на наведене, позивач просить суд стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 5000 грн. до досягнення сином повноліття, а також аліменти на її утримання до досягнення ОСОБА_5 шести років у розмірі 2000 грн. щомісячно. 
Ухвалою суду від 02.03.2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.
16.03.2026 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому відповідач заперечує позовні вимоги. Вказує, що є особою 3 групи інвалідності, має проблеми зі здоров`ям, постійно лікується. Фінансових можливостей для сплати аліментів у заявленому розмірі немає. Позов визнає частково (щодо стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно), в іншій частині просить відмовити.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, у письмовому відзиві на позов просив здійснювати розгляд справи без його участі.
Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровано шлюбі з 23.03.2022 року по 14.05.2024 року (а.с.10-11).
Від шлюбу мають сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
Дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами (а.с.50-57).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2023 року було ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, а також аліментів на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку у розмірі 1000 грн. щомісячно (а.с.12-13).
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 народився з ускладненнями, дитині був поставлений діагноз - асфіксія новонародженого середнього ступеня.
При подальшому обстеженні йому був поставлений діагноз - ураження головного мозку, неуточнене; синдром підвищеного нерворефлекторного збудження та тонусних порушень як наслідок гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС. Лікуючим лікарем рекомендовано ЛФК, масаж постійно, масаж загальний; коледан (вітамін Д3).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2025 року з відповідача було стягнуто додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 8543,77 грн.
Наразі, дитина регулярно проходить реабілітаційне лікування в медичних закладах згідно програми реабілітації дитини-інваліда віком до 18 років, корекційно-розвиткові заняття (а.с. 17-49). 
Щодо вимог про щомісячне стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц).
Судом враховано, що дитина за станом здоров`я може потребувати додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням.
Суд зауважує, що у розглядуваному випадку позивач заявила вимоги щодо регулярного щомісячного стягнення з відповідача витрат на сина у розмірі 5000 грн., однак належного обґрунтування фактичного понесення таких витрат або їх необхідності у зазначеному розмірі не надано.
Заявлені вимоги зводяться до встановлення регулярного платежу, що за своєю природою відповідає аліментним зобов`язанням, а не додатковим витратам у розумінні ст. 185 СК України.
Відтак, підстави для задоволення позиву в цій частині відсутні.
Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що у разі недостатності визначеного розміру аліментів, вона не позбавлена права звернутись із позовом про збільшення розміру аліментів у встановленому законом порядку.
Щодо вимог про стягнення аліментів на дружину, суд зазначає наступне.
За змістом ч. 3 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного або психологічного розвитку, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 3 ст. 84 ЦПК України).
Отже, згідно указаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, яка має вади фізичного або психологічного розвитку, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
З матеріалів справи слідує, що відповідач є особою 3 групи інвалідності, має діагноз «післятравматичний остеохондроз, виражене порушення статико-динамічної функції обох нижніх кінцівок», несе витрати на лікування. Отримує пенсійні виплати по інвалідності в розмірі 3038 грн. в місяць. Інших осіб на своєму утриманні не має. 
ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, отримує соціальну допомогу при народженні дитини, будь-яких інших видів доходу не отримує. 
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
З огляду на наведене, виходячи з принципу справедливості, розумності і з урахуванням потреб дружини та стану здоров`я дитини, суд вважає позивні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення.
На думку суду, вказаний розмір аліментів не є надмірним, може сплачуватись відповідачем.
Щодо розподілу судових втрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. 
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такі правові висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 372/1010/16-ц) , від 27 липня 2021 року (справа № 671/1957/20).
Заявлений відповідачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 5000 грн. підтверджується ордером, довідкою про оплату правничої допомоги, квитанцією до прибуткового касового ордеру.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, цінами на ринку адвокатських послуг щодо справ розглядуваної категорії, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, їх фінансовий стан та можливості.
З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також положення ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог сторони відповідача та стягнення з позивача на його користь витрат з надання професійної правничої допомоги у розмірі 2500 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 255, 268, 430 ЦПК України, статтями 84, 182, 183 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти утримання дружини, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., щомісячно, починаючи з 24 лютого 2026 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шести років. 
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області       В.В. Черняк