Справа №478/99/26 Пров. №2/478/173/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року смт.Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, у складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
за участю:
секретаря судових засідань Шинкарюка М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду с-ща Казанка, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,
В с т а н о в и в:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований 30 листопада 2023 року Криворізьким відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з актовим записом № 378. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачкою.
Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, у зв`язку із чим не працює та потребує матеріальної допомоги, в той час, як із відповідачем вони спільно не проживають та останній не надає допомогу на утримання дитини. 
У зв`язку із наведеним, позивачка вимушена звернутися до суду, де просить стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, до досягнення дитиною трирічного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з моменту пред`явлення позову. 
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті. Витребувано у сторін докази, зокрема відомості: про доходи за 2025 рік по теперішній час, про склад сім`ї та наявних утриманців, щодо роду зайнятості та стану здоров`я.
Згідно поданої до суду заяви від 10.03.2026 року позивачкою було надано додаткові докази по справі.
Будь – яких доказів, витребуваних ухвалою суду від 16.02.2026 року відповідачем надано не було.
У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. 
Згідно поданої до суду заяви від 10.03.2026 року позивачкою заявлено клопотання щодо розгляду справи без її участі. При цьому, позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач не повідомив про причини неявки до суду, будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання не подавав. Відзиву на позову заяву не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на те, що відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, враховуючи, що відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, а позивачка не проти винесення судом заочного рішення, суд ухвалює заочне рішення у справі. 
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.
Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30.11.2023 року Криворізьким відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за актовим записом № 378, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 від 30.11.2023 року. 
Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження, виданого Казанківською селищною радою від 26.08.2025 року, серії НОМЕР_2 .
З копій витягів з реєстру територіальної громади від 20.01.2026 року № 2026/000958313 та 20.01.2026 року № 2026/000958473, вбачається, що малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з позивачкою.
Аналогічну інформацію щодо спільного проживання позивачки із дитиною містять відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.03.2023 року № 14/107.
Як вбачається з довідки про отримання (неотримання) допомоги від 20.01.2026 року № 5, позивачці з 01.07.2025 року по 31.12.2025 року було призначено державну допомогу у вигляді грошових виплат, загальна вартість яких, станом на 31.12.2025 року склала 36 188,48 грн. 
Аналогічну інформацію по доходам позивачки за період з січня 2025 року по січень 2026 року містять Відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, станом на 10.03.2026 року. 
Згідно з довідкою КНП Казанківський центр Первинної медико-санітарної допомоги Казанківської селищної ради Миколаївської області від 10.03.2026 року № 01-11/33, позивачка не перебуває на диспансерному нагляду у сімейного лікаря. 
Будь-яких доказів щодо матеріального стану, стану здоров`я, наявність утриманців та фінансової можливості утримувати дружину відповідачем, суду не надано та відповідних обмежень в утриманні дружини зі сторони відповідача судом не встановлено. 
Встановивши наведені обставини, суд керується наступним.
Згідно з ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Згідно з ч. ч. 8-10 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, як це передбачено ч. 4 ст. 15 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 49 СК України, дружині-матері мають бути створені у сім`ї умови для поєднання материнства із здійсненням нею інших прав та обов`язків.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно з положеннями ч. 4 ст.84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Відповідно до Постанови КЦС Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 712/4702/19 (61-929 св20), право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що враховуючи відсутність у позивача самостійного доходу, та відсутність доказів неможливості надання чоловіком матеріальної допомоги, останній має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.
У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені.
У ході судового розгляду справи суд встановив, що сторони в справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , який проживає разом із матір`ю – позивачкою ОСОБА_1 і знаходиться на її утриманні. 
Виходячи із встановлених судом обставин, а також з огляду на наведені вище норми сімейного законодавства, позивачка має право на утримання зі сторони батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку.
Будь-яких обставин, що свідчать про неможливість відповідача надавати визначену законодавством допомогу дружині судом не встановлено.
У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності та до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Твердження про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачці, відповідач не спростував.
За таких обставин, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.
З урахуванням встановлених обставин у цій справі, виходячи з норм права, які регулюють спірні правовідносини, керуючись принципом справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, приймаючи до уваги відсутність відомостей щодо неналежного матеріального становища відповідача, а також та стану його здоров`я та наявності у відповідача утриманців, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років.
З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Положеннями ч. 3 ст.77 СК України визначено, що аліменти сплачуються щомісячно.
Згідно з ч. 1 ст.79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць (виходячи з мінімальної заробітної плати) слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. 
Разом з тим, відповідно до ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Оскільки позивачка згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 3, 7, 15, 18, 21, 49, 75, 84, 91, 180-183 СК України, ст. ст.10, 12, 13, 81, 82,141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,задовольнити повністю.
Стягувати з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , щомісячно, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту пред`явлення позову, тобто з 27.01.2026 року, і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення складено 26.03.2026 року.

Суддя О.О. Томашевський