УХВАЛА

21 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №300/1726/25
адміністративне провадження №К/990/11215/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Бевзенка В. М.,
суддів: Стеценка С.Г., Шарапа В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №300/1726/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
У 2025 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 28.02.2025 за № 0926160828886 про відмову позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити з 01.01.2024 перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки виданої Івано-Франківським апеляційним судом від 20.09.2024 за №04-12/17-24, із урахуванням виплачених сум, з підстав протиправності рішення.
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 позов задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №300/1726/25 апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задоволено, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 у справі № 300/1726/25 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено позивачу у задоволенні позову.
11.03.2025 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, у якій скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №300/1726/25, залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2025.
Ухвалою Верховного Суду від 25.03.2026 касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги. 
В установлений судом строк скаржник подав заяву про усунення недоліків указаних в ухвалі Верховного Суду від 25.03.2026.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, а також якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункти 1, 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).
Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №200/2309/25.
У заяві про усунення недоліків позивач також посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень цієї статті, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, у тому числі якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Скаржник зазначає, що є підстави для відступу від правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2025 у справі №240/9028/24.
Щодо посилань скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Верховний Суд зазначає таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24 зроблено висновок, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. З метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22 та 21.03.2024 у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Оскільки відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці прямо залежить від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тому колегія суддів вважає, що наведені висновки Великої Палати Верховного Суду є релевантними до даної справи за позовом.
Станом на день винесення цієї ухвали, Велика Палата Верховного Суду від згаданого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступала і колегія суддів також не вважає за потрібне ініціювати питання про відступлення від зазначеного висновку.
Також скаржник зазначає, що касаційна скарга у справі №300/1726/25 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Наведені скаржником аргументи потребують ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підстави на яких подано касаційну скаргу у цій справі, Cуд погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №300/1726/25.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328, 334, 335, 338, 359 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у справі №300/1726/25.
Витребувати із Івано-Франківського окружного адміністративного суду справу №300/1726/25.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко
Судді В.М. Шарапа
С.Г. Стеценко