ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

20 лютого 2026 року
м. Харків

справа № 953/13357/25
провадження № 22-ц/818/2064/26

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення протиправно списаних грошових кошті,  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2025 року, постановлену суддею Юрлагіною Т.В., 

В С Т А Н О В И В :

15 грудня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення протиправно списаних грошових коштів, в якій просить солідарно зобов`язати повернути на користь позивача належні на праві власності ОСОБА_1 кошти у сумі 158 665, 15 грн, що списані 27 грудня 2017 року відповідачем юридичною особою – публічним акціонерним товариством «Ощадбанк», в особі Філії Харківського обласного управління публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» з карткового рахунку ОСОБА_1 на банківський рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; стягнути з власних коштів Акціонерного товариства «Ощадбанк» на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 177 355,90 грн інфляційних втрат з січня 2018 року по листопад 2025 року; стягнути з власних коштів Акціонерного товариства «Ощадбанк» на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 37 949,23 грн – 3 % річних за період з 28 грудня 2017 року по 15 грудня 2025 року від протиправно неповернутих коштів у сумі 158 665,15 грн; стягнути судові витрати з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2025 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення протиправно списаних грошових коштів - надіслано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 42-А).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до Київського районного суду м. Харкова.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно ч.7 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» надав відзив на апеляційну скаргу, та зазначив, що філія Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» є відокремленим підрозділом, який не є юридичною особою, не наділений цивільно-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі. Посилається на висновки. Викладені у постанові Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина 2 статті 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Передаючи справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що філія Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», є відокремленим підрозділом, який не є юридичною особою, не наділений цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною в цивільному процесі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

У цивільно-процесуальному законодавстві України визначення «належного суду» врегульоване інститутом підсудності та передбачене Розділом 3 Глави 2 Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У частині 5 ст. 28 ЦПК передбачено альтернативне правило підсудності, відповідно до якого позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Крім того у ч.7 ст. 28 ЦПК України зазначено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Звертаючись до суду першої інстанції, Юдін С.О. просив солідарно зобов`язати повернути на користь позивача належні на праві власності ОСОБА_1 кошти у сумі 158 665, 15 грн, що списані 27 грудня 2017 року відповідачем юридичною особою – публічним акціонерним товариством «Ощадбанк», в особі Філії Харківського обласного управління публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» з карткового рахунку ОСОБА_1 на банківський рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; стягнути з власних коштів Акціонерного товариства «Ощадбанк» на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 177 355,90 грн інфляційних втрат з січня 2018 року по листопад 2025 року; стягнути з власних коштів Акціонерного товариства «Ощадбанк» на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 37 949,23 грн – 3 % річних за період з 28 грудня 2017 року по 15 грудня 2025 року від протиправно неповернутих коштів у сумі 158 665,15 грн

Відповідно до ст.46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Статтею 47 ЦПК України визначено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

У статті 80 ЦК України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до положень ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва.

Таким чином, суд першої інстанції, направляючи справу за загальним правилом підсудності за місцем реєстрації відповідача, безпідставно не застосував положення ч.7 ст. 28 ЦПК України, яка розповсюджується на вказані правовідносини. Крім того, відповідно до положень ч.5 ст. 27 ЦПК України споживачі можуть пред`являти позови за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, а місцем виконання договору у вказаній справі є саме Харківська філія банку.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення не відповідає нормам процесуального права, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий – Н.П. Пилипчук

Судді – В.Б. Яцина

О.Ю. Тичкова