ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 р.	Справа № 539/4764/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.12.2025 (суддя: Пилипчук М.М., м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область) по справі № 539/4764/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції , Поліцейського 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гаращенка Антона Руслановича   
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – відповідач-1, ДПП), Поліцейського 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гаращенка Антона Руслановича (далі по тексту – відповідач-2), в якому просить суд скасувати постанову від 08 вересня 2025 року серії ЕНА № 5675771 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн., винесену Інспектором 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержантом поліції Гаращенком А.Р..
В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначив, що 08 вересня 2025 року в районі 207 км автомобільної дороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» позивача зупинили працівники поліції, не зазначивши та не пояснивши причину зупинки, почали перевіряти документи як на транспортний засіб, так і на напівпричіп, після перевірки вказали на те, що в напівпричепа відсутній пройдений технічний контроль. На пояснення позивача, що напівпричіп технічний контроль пройшов, на надання документів щодо проходження технічного контролю інспектор ніяк не відреагував. На прохання надати для ознайомлення посвідчення поліцейського та надати можливість зафіксувати дані нагрудного знаку позивачу було відмовлено. Інспектор порушив вимоги частини третьої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». На прохання надати для ознайомлення запис з відеореєстратора щодо фіксації порушення, відео для ознайомлення не було надано. Вказує, що безпричинна зупинка транспортного засобу, за якою часто ховається намір «знайти порушення», є незаконною. Також, зазначає, що при винесені постанови посадова особа Управління патрульної поліції порушила вимоги статті 280 КУпАП. Виходячи з обставин справи, жодних інших доказів по справі, крім постанови, наприклад свідків, показань технічних приладів чи технічних засобів, чи інших доказів по справі, на момент винесення постанови, не було.
Зазначає, що поліцейський розглянув справу та притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутності доказів його вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги пояснення позивача, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними. Вказане підтверджує відсутність події та складу адміністративного правопорушення, підтверджує той факт, що позивач жодного адміністративного правопорушення не вчиняв. Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена посадовою особою незаконно, необґрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого позивач не вчиняв, з порушенням його законних прав, а тому така підлягає скасуванню.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.12.2025 по справі № 539/4764/25 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено.
Скасовано постанову від 08 вересня 2025 року серії ЕНА № 5675771 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області, сержантом поліції Гаращенком Антоном Руслановичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною третьою статті 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 121 КУпАП закрито.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавської області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Гаращенка Антона Руслановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Відповідач-1, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.12.2025 по справі № 539/4764/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом І інстанції не враховано той факт, що, відповідно до бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України, транспортний засіб RENAULT MAGNUM 500, номерний знак НОМЕР_1 , пройшов ОТК 08.09.2025 о 15 год. 53 хв., тобто через декілька годин після винесення оскаржуваної постанови. Таким чином, на момент зупинки о 13 год. 20 хв. гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом з порушенням п. 31.3 «б» ПДР України.
Також, зазначає, що судом І інстанції не враховано той факт, що позивач, під час спілкування з поліцейськими не повідомляв, що транспортний засіб пройшов ОТК, також не надав сам бланк протоколу ОТК для перевірки.
Окрім того, зауважує, що процедура проходження ОТК є платною послугою, однак позивачем до суду І інстанції не було додано чеку про сплату такої послуги. Такий чек підтверджував би час проходження ОТК, оскільки на будь-якому чеку зазначається дата та час сплати послуги.
Зазначає, що сам факт наявності протоколу ОТК, датованого тією ж датою, що й оскаржувана постанова, не може вважатись належним доказом.
Відтак, вважає спірну постанову правомірною та такою, що не належить скасувати.
Позивач та відповідач-2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що Поліцейський 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Гаращенко А. Р. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 08 вересня 2025 року серії ЕНА № 5675771, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., що підтверджується копією відповідної постанови.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 08 вересня 2025 року о 13.20 год. на 207 км автомобільної дороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» керував транспортним засобом, з напівпричепом Fruehauf TX 34 CC, номерний знак НОМЕР_2 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив пункт 31.3.б Правил дорожнього руху – експлуатація транспортних засобів, які не пройшли обов`язковий технічний контроль. У графі 5 постанови «транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність)» зазначено: Renault Magnum 500, НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ..
Згідно з протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу від 21 квітня 2025 року № 01793-00171-25, транспортний засіб О4, Fruehauf TX 34 CC, номерний знак НОМЕР_2 , VIN або номер кузова (рами) НОМЕР_3 , після технічного контролю визнано технічно справним. Дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю – не пізніше 21 квітня 2026 року.
Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу від 08 вересня 2025 року № 01793-00668-25, транспортний засіб N3, Renault Magnum 500, номерний знак НОМЕР_1 , VIN або номер кузова (рами) НОМЕР_4 , після технічного контролю визнано технічно справним. Дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю – не пізніше 08 вересня 2026 року.
За змістом реєстраційної картки транспортного засобу, транспортний засіб – Renault Magnum 500, номер та серія знака – НОМЕР_1 , дата реєстрації – 23 травня 2019 року, свідоцтво про реєстрацію – НОМЕР_5 , категорія ТЗ – С, код типу ТЗ – вантажний, тип кузова ТЗ – сідловий тягач, код типу кузова – 2500, рік випуску – 2009, VIN – НОМЕР_4 , власник – ОСОБА_2 ..
Не погоджуючись з постановою від 08 вересня 2025 року серії ЕНА № 5675771, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності спірної постанови.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).
За змістом частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною другою статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до пунктів 2, 3, 8, 11 ч.1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух».
Згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно з пунктом 1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
На виконання пункту 1.3 Правила дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил дорожнього руху).
Відповідно до підпункту «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
За змістом статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби – незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них – із строком експлуатації до двох років.
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.
Перелік обладнання, необхідного для одержання права на здійснення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів, а також документів, що подаються суб`єктами проведення обов`язкового технічного контролю для одержання такого права, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:
для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років – кожні два роки;
для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;
для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації – двічі на рік.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Частиною третьою статті 121 КУПАП визначено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за непроходження обов`язкового технічного контролю саме напівпричепом Fruehauf TX 34 CC, номерний знак НОМЕР_2 .
Департамент патрульної поліції, у свою чергу, вказує, що оскаржувана постанова винесена у зв`язку з непроходженням обов`язкового технічного контролю саме транспортним засобом Renault Magnum 500, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, колегія суддів виходить зі змісту постанови від 08 вересня 2025 року серії ЕНА № 5675771, в якій зазначено, що ОСОБА_1 08 вересня 2025 року о 13.20 год. на 207 км автомобільної дороги М-03 «Київ-Харків-Довжанський» керував транспортним засобом, з напівпричепом Fruehauf TX 34 CC, номерний знак НОМЕР_2 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.
Поліцейський 2-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Гаращенко А.Р. як представник державного органу, який наділений повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності зобов`язаний був керуватися законом та діяти відповідно до нього.
При цьому, саме на працівника поліції покладено обов`язок належного оформлення постанови про застосування адміністративних стягнень за частиною третьою статті 121 КУпАП. Орган, який виносить постанову про накладення адміністративного стягнення, не повинен допускати викладу обставин, які містять суперечності або дозволяють двозначне трактування (розуміння) її змісту.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем додано до матеріалів справи протоколи перевірки технічного стану транспортних засобів як Renault Magnum 500, номерний знак НОМЕР_1 , так і Fruehauf TX 34 CC, номерний знак НОМЕР_2 .
Доводи Департаменту патрульної поліції про те, що технічний огляд транспортного засобу Renault Magnum 500, номерний знак НОМЕР_1 , проведено після винесення оскаржуваної постанови не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами. Доданий до відзиву скріншот (зображення того, що відображається на екрані комп`ютера в конкретний момент часу) не підтверджує доводи відповідача в цій частині, оскільки не є належним, достовірним та достатнім доказом проведення технічного огляду транспортного засобу Renault Magnum 500, номерний знак НОМЕР_1 , після винесення оскаржуваної постанови.
Склад правопорушення – це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.
Суб`єктивна сторона – це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив. Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення.
Об`єктивна сторона правопорушення – це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Крім діяння, ознаками об`єктивної сторони правопорушення є місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя здійснення діяння.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, посилання на докази, якими він керувався при ухваленні відповідного рішення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.
У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 285/1535/15-а викладено висновок про те, що «адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності».
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 496/4315/16-а дійшов висновку, що «обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення».
Водночас, під час судового розгляду справи не подано доказів, зокрема відеозапису, на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові.
Відповідно до частини третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17).
Візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (постанова Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17).
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак, і підстави для притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, тому оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що Департаментом патрульної поліції не доведено наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 121 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача підлягає закриттю.
Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 08 вересня 2025 року серії ЕНА № 5675771 підлягає скасуванню із закриттям провадження.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..
Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.12.2025 по справі № 539/4764/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.А. Спаскін   Я.М. Макаренко