КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7587/2026
Справа № 356/523/25

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

17 квітня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Березанського міського суду Київської області, ухвалене у складі судді Дудар Т.В. в м. Березань 10 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в розмірі 28192,98 грн., з яких сума кредиту 6100 грн., сума процентів за користування кредитом 10803,71 грн., нараховані позивачем проценти за 93 календарних днів - 11289,27 грн., покласти на відповідача судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що 31 грудня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали електронний договір № 6230981 про надання споживчого кредиту, який було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.
Згідно умов кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 6100 грн. (п. 1.3 кредитного договору), строк кредиту 300 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (26 грудня 2023 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. 
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 6100 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «Пейтек Україна» про перерахування кредитних коштів додається).
Пояснював процедуру укладення електронного кредитного договору, а саме відповідач зайшов на веб-сайт ТОВ «Авентус Україна», де він мав змогу ознайомитись з текстом примірного кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна». Потім для безпосереднього отримання кредиту відповідач в ІТС обрав бажану суму кредиту та строк кредитування, ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «Авентус Україна» зробив йому пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. 
Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до ч. 6, 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С360735, після чого відповідач отримав кредит в сумі 6100 грн. на свою платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» про перерахування кредитних коштів. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як фактором, було укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
Укладаючи кредитний договір, сторони передбачили нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,99 % в день. Враховуючи, що на момент укладання договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як фактором, строк договору № 6230981 про надання споживчого кредиту від 31 грудня 2022 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 93 календарних днів з 25 вересня 2023 року по 26 грудня 2023 року. 
Вказував, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, вважає вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у вигляді сплати 3 % річних та інфляційних втрат, а також вимагати зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду.
Повідомляв, що рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування на нове ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Зазначив, що очікувані витрати на правову допомогу становлять 10000 грн.
Рішенням Березанського міського суду Київської області від 10 грудня 2025 року в позові відмовлено.

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 10 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладення електронного кредитного договору та процедура укладення електронного кредитного договору детально викладена в позові.
Посилався на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, підсумовував, що електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обирати форму правочину, в тому числі електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. 
Наводив зміст ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», п. 90 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 про те, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення; від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 про те, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Наводив зміст ст. 1054, 1055, 1049 ЦК України, наголошував, що надані докази в справі є достатніми, допустимими та належними, а висновки суду - помилковими, здійсненими з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Наголошував, що факт укладення кредитного договору підтверджується наступними доказами: копією договору, умовами договору, які є публічно доступними, та іншими електронними документами. Сам по собі факт погодження відповідача з умовами договору вже підтверджує його волевиявлення отримати грошові кошти.
Зазначив, що в згідно з п. 10 Положення НБУ № 133 від 03 листопада 2021 року, якщо позичальник вказав номер електронного платіжного засобу (платіжної картки) у встановленому форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ , це вважається достатнім для переказу коштів. Закон не вимагає зазначення повного номера рахунку у випадку, коли переказ здійснюється саме на картку. 
Вказував, що на підтвердження факту перерахування коштів до матеріалів справи надано листи від платіжного оператора ТОВ «Пейтек Україна», які підтверджують здійснення транзакції на вказану позичальником картку. Укладення договору з фінансовим посередником відповідає звичайній практиці діяльності фінансових установ, і цей суб`єкт діяв від імені позивача, що не суперечить законодавству. 
Вказував, що відповідно до ст. 1055 ЦК України, якщо інше не встановлено договором, кредитодавець має право використовувати третіх осіб (агентів, платіжних операторів тощо) для виконання зобов`язань. Таким чином, позивач виконав свій обов`язок щодо надання кредиту, а факт отримання коштів підтверджено. Оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, то відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки та такими рахунками не може. 
Зазначив, що у зв`язку з неможливістю самостійно надати докази щодо підтвердження належності картки відповідачу та перерахування коштів за договором первісним кредитором позивачем було подано клопотання про витребування доказів разом із поданням позовної заяви, суд задовольнив дане клопотання, у матеріалах справи наявна відповідь з банку, які підтверджує належність банківської картки відповідачу, а також факт перерахування коштів на цю банківську картку.
Наводив зміст ст. 1078, 1080 ЦК України, повідомляв, що в даній справі відступлення прав вимоги за кредитним договором було здійснено шляхом укладення договору факторингу про відступлення ТОВ «Авентус Україна» на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» належного йому права вимоги. Згідно п. 1.2 договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору. Отже, немає жодних сумнівів, що до позивача відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. За договором факторингу позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених процентів за користування кредитними коштами.
Повідомляв, що в період з 31 грудня 2022 року по 24 вересня 2023 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 3034,75 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,00 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами в розмірі 3034,75 грн. Позивачем нараховано проценти за 93 календарних днів (з 25 вересня 2023 року по 26 грудня 2023 року) в межах строку кредитного договору. 

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» зареєстровані як фінансові установи згідно свідоцтв Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а. с. 49 - 50).
Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28 березня 2017 року № 756, ТОВ «Авентус Україна» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 48).
Згідно витягу з Державного реєстру фінансових установ, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» видано ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, зокрема з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу (а. с. 65).
31 грудня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір № 6230981 про надання споживчого кредиту (а. с. 15 - 19), згідно п. 1.1 якого, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток CreditPlus. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства. 
Згідно п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредиту у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Сума кредиту (загальний розмір) складає 6100 грн., тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1 договору).
Згідно п. 1.15 договору, перед укладенням цього договору Товариством була здійснена електронна ідентифікація споживача для входу в особистий кабінет, відповідно до п. 1.1 договору та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації споживача (в тому числі здійснений з метою укладення попередніх правочинів між сторонами): шляхом використання інструменту покладання, відповідно до договору, укладеного між Товариством та АТ КБ «ПриватБанк», як банком-ідентифікатором.
Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Згідно п. 9.2 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.
Згідно п. 9.6 договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони Товариства електронним підписом в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. 
У розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» наведено особисті дані ОСОБА_1 - РНОКПП, реквізити паспорту, зареєстроване місце проживання, номери мобільних телефонів, адреса електронної пошти, контактні дані третьої особи, відмітка про підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором С360735.
Додатком до договору про надання споживчого кредиту від 31 грудня 2022 року № 6230981 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, із графіком платежів (а. с. 20).
На а. с. 21 - 22 наявна копія паспорту споживчого кредиту, з умовами кредитування, аналогічними наведеним у договорі про надання споживчого кредиту від 31 грудня 2022 року № 6230981, із відміткою про підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором С360735 ОСОБА_1 
25 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) уклали договір факторингу № 25.09/23-Ф (а. с. 39 - 41), акт прийому-передачі реєстру боржників (а. с. 43 зворот).
На а. с. 58 знаходиться копія витягу з реєстру боржників, як додатку № 1 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року, у якому зазначено про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 31 грудня 2022 року № 6230981, загальна сума заборгованості 16903,71 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 6100 грн., сума заборгованості за відсотками 10803,71 грн. (а. с. 58). 
Згідно рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено назву ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а. с. 56).
Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості), станом на дату відступлення прав вимоги за кредитним договором 24 вересня 2023 року заборгованість за ним складала 16903,71 грн., а саме 6100 грн. заборгованості за кредитом, 2913,36 грн. за процентами за зниженою ставкою, 10925,10 грн. за стандартною ставкою (а. с. 25 - 30).
Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 31 грудня 2022 року № 6230981, складеного ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», з 25 вересня 2023 року по 26 грудня 2023 року нараховано проценти за користування кредитними коштами за денною процентною ставкою 1,99 % у розмірі 11289,27 грн. (а. с. 31 - 32).

На виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 24 липня 2025 року про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» листом від 10 серпня 2025 року повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_3 , на яку 31 грудня 2022 року здійснено переказ коштів у розмірі 6100 грн., інформація про платника відсутня (а. с. 93).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 - 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення.
Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язань клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції виснував, що позивачем не долучено жодних доказів надання відповідачу кредитних коштів та отримання саме відповідачем цих коштів за договором № 6230981 про надання споживчого кредиту від 31 грудня 2022 року, а саме: відсутня ідентифікація відповідача як особи, яка уклала кредитний договір, неможливо підтвердити волевиявлення відповідача на надання згоди на укладення вказаного вище договору, а також доказів перерахування коштів на рахунок відповідача.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази укладення кредитного договору, належні первинні розрахункові документи, що позбавляє можливості перевірити факт звернення відповідача за отриманням кредитних коштів, а також факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, враховуючи таке.

Згідно правових висновків Верховного Суду в постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У справі № 524/5556/19 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Верховний Суд у справі № 234/7159/20, вирішуючи спір про захист прав споживача та встановлення нікчемності кредитного договору і застосування наслідків його недійсності погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20) зазначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Так, на підтвердження факту укладення кредитного договору в електронній формі позивачем надано примірник договору у паперовій копії, з відміткою про його підписання електронним підписом ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора С360735, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Апеляційний суд враховує, що в графі 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» наведено особисті дані ОСОБА_1 - РНОКПП, реквізити паспорту, зареєстроване місце проживання, номери мобільних телефонів, адреса електронної пошти, в п. 2.1 кредитного договору зазначено номер платіжної картки НОМЕР_1 , який відповідає номеру картки, зазначеному у відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, про те, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано картку НОМЕР_3 .

В матеріалах справи відсутні відомості, що зазначена особиста інформація була отримана ТОВ «Авентус Україна» від третіх осіб або повідомлена ОСОБА_1 , але з іншою метою, ніж укладення кредитного договору та отримання грошових коштів, а отже, відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, які стосуються підписання кредитного договору.
Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази ідентифікації позичальника, що позбавляє можливості перевірити факт звернення відповідача за отриманням кредитних коштів, і що з досліджених документів неможливо поза розумним сумнівом встановити, що саме є ОСОБА_1 уклав кредитний договір, є передчасними та помилковими.
Апеляційний суд враховує, що кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.
Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Згідно п. 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Виходячи із правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
У свою чергу позичальник наділений правом заперечувати як укладення кредитного договору, так і факт отримання коштів. Проте, у разі твердження про повне чи часткове виконання зобов`язання, позичальник повинен підтвердити це належними доказами, які свідчать про своєчасне повернення суми кредиту та сплату нарахованих відсотків.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

У справі, що переглядається, на виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 24 липня 2025 року про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» листом від 10 серпня 2025 року повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано картку № НОМЕР_3 , на яку 31 грудня 2022 року здійснено переказ коштів у розмірі 6100 грн., інформація про платника відсутня (а. с. 93).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд першої інстанції встановив, що надана інформація стосовно рахунків ОСОБА_1 містить дату платежу: 31 грудня 2022 року і суму 6100,00 грн., однак в даній відповіді вказано, що інформація про платника відсутня, з чого суд дійшов висновку про непідтвердженість перерахування первісним кредитором коштів відповідачу відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 6230981 від 31 грудня 2022 року.

Разом із тим, судом першої інстанції не застосовано стандарт більшої переконливості та не надано належної оцінки тому, що здійснений 31 грудня 2022 року грошовий переказ у розмірі 6100 грн. відповідає умовам про надання споживчого кредиту № 6230981 від 31 грудня 2022 року, якими передбачено надання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 6100 грн. 31 грудня 2022 року на платіжну картку, яка містить реквізити НОМЕР_1 . Саме такі реквізити, які у договорі про надання споживчого кредиту відображені з урахуванням вимог п. 10 Положення від 03 листопада 2021 року № 113, включає платіжна картка ОСОБА_1 , на яку надійшов відповідний грошовий переказ. 

При цьому матеріали справи не містять відомостей про надходження грошових коштів в зазначеному розмірі та в зазначену дату на платіжну картку ОСОБА_1 з будь-яких інших джерел.
Таким чином, доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується і відповідачем не спростовано отримання ОСОБА_1 кредитних коштів згідно з договором № 6230981 від 31 грудня 2022 року в розмірі 6100 грн. від ТОВ «Авентус Україна», докази повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в матеріалах справи відсутні.

Разом із тим, позивач мотивує свої вимоги тим, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» перейшло до нього на підставі договору факторингу від 25 вересня 2023 року № 25.09/23-Ф.

Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).

За умовами договору факторингу від 25 вересня 2023 року № 25.09/23-Ф, укладеного ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а. с. 39 - 41).
25 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (а. с. 43 зворот).

Однак позивачем не надано реєстру боржників, оформленого та підписаного відповідно до договору факторингу.

На а. с. 58 знаходиться копія витягу з реєстру боржників, як додатку № 1 до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року, завірена одноособово в.о. генерального директора ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», а не уповноваженими представниками обох сторін. 

Отже, в матеріалах справи до договору факторингу від 25 вересня 2023 року № 25.09/23-Ф замість реєстру прав вимоги надано витяг з нього, завірений одноособово в.о. генерального директора ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», а не уповноваженими представниками обох сторін, а відтак даний документ не є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги до відповідача.

За даних обставин, позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», що є його процесуальним обов`язком, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про відмову в позові як недоведеному та необґрунтованому.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відмову в позові з підстав його недоведеності та необґрунтованості, однак при цьому висновки суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні належні докази укладення кредитного договору, належні первинні розрахункові документи, що позбавляє можливості перевірити факт звернення відповідача за отриманням кредитних коштів, а також факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, не відповідають обставинам справи та в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване або змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити частково.
Рішення Березанського міського суду Київської області від 10 грудня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Березанського міського суду Київської області від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.