Справа № 946/10297/25 
Провадження № 2/946/2187/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просить визнати в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та в порядку визначення часток право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. за № 658/02-14 від 16.12.2025 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. 
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. 
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позову. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 належало наступне майно: 
- 1/3 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 15.10.1997 року Ізмаїльським МБТІ, що також підтверджено відповіддю на запит № 100 від 03.03.2026 року, наданою КП «Ізмаїльське МБТІ»;
- житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 6701 від 31.10.2001 року, укладеного на Одеській товарній біржі, що також підтверджено відповіддю на запит № 100 від 03.03.2026 року, наданою КП «Ізмаїльське МБТІ». 
Згідно ст.ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.
Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.
Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».
При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.
Отже, реєстрація за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. 
Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 25.12.2015 р. №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.
Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами про технічний опис об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває житловий будинок, що побудований у 1990 році, у зв`язку з чим законом не було передбачено необхідність отримання дозволу на його спорудження та введення в експлуатацію.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують право спільної сумісної власності ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружини – ОСОБА_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який був побудований до 05.08.1992 року.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 06.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті ОСОБА_4 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України – спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України – спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України – у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 83095776 від 31.10.2025 року, наданого приватним нотаріусом Гнесько В.Г., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 – відсутня.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 являються: 
- дружина – ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 14.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області;
- донька – ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 19.02.1982 року Ізмаїльським відділом РАЦС;
- син – ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 29.08.1980 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Ізмаїла.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України – для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України – спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Так, ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 ,що підтверджено відповідною будинковою книгою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України.
Відповідач ОСОБА_2 спадщину не прийняла після смерті ОСОБА_4 , що підтверджено відповідною заявою від 31.10.2025 року, що міститься у спадковій справі № 117/2025. Відповідач ОСОБА_3 постійно за однією адресою зі спадкодавцем не проживав та у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, тобто вважається таким, який спадщину не прийняв.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 09.12.1996 року Ізмаїльським МВ УМВС в Одеській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП- НОМЕР_7 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 16.03.1998 року Ізмаїльським МВ УМВС в Одеській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП- НОМЕР_9 ), ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП- НОМЕР_10 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1  (паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 09.12.1996 року Ізмаїльським МВ УМВС в Одеській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП- НОМЕР_7 ) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та в порядку визначення часток право власності на:
- 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 09.04.2026 року.

Суддя: 	О.О.Бурнусус