МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 р.  	№ 400/1014/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , , 	
до відповідача	військової частини НОМЕР_1 , , 	
про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про:
визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди в повному обсязі у розмірі одного мільйона гривень на підставі абзацу четвертого пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – Постанова № 153);
зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову винагороду в повному обсязі у розмірі одного мільйона гривень на підставі абзацу четвертого пункту 4 Постанови № 153.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з липня 2021 року проходить військову службу за контрактом у відповідача. За період проходження військової служби він брав безпосередню участь у бойових діях 325 днів. На думку позивача, відповідач зобов`язаний був виплатити йому винагороди, яка передбачена Постановою № 153. Однак, відповідач протиправно відмовив йому у нарахуванні та виплаті вказаної винагороди.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
05.02.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкриття провадження в адміністративній справі, залучення до участі у справі Міністерства оборони України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а також про витребування у відповідача доказів.
Відповідач відзив на позовну заяву та витребувані в нього докази до суду не подав.
Згідно з карток руху документів позовна заява і ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 відповідачем не отримані. Всупереч вимогам частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Ухвалою від 16.03.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд зобов`язав Міністерство оборони України надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 копії позовної заяви ОСОБА_1 від 30.01.2026 з додатками та ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 в адміністративній справі № 400/1014/26, а також надати суду докази надіслання.
У встановлений судом строк Міністерство оборони України не надало суду докази надіслання вищезазначених ухвали та позовної заяви, про причини не подання суд не повідомило.
Натомість суд врахував, що абзацом сьомим пункту 2 параграфу 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» встановлено, що Окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
У газеті «Голос України» від 04.09.2021 № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку.
Таким чином, вищезазначені підсистеми (модулі) почали офіційно функціонувати з 05.10.2021.
Відтак з 05.10.2021 усі державні органи та органи місцевого самоврядування зобов`язані бути зареєстрованими у підсистемі (модулі) «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Аналізуючи обов`язок органів публічної влади бути зареєстрованими у вищезазначеній підсистемі (модулі), суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, зокрема, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (пункт 71 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (заява № 29979/04), пункт 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» («Lelas v. Croatia») від 20.05.2010 (заява № 55555/08).
Тому суд прийшов до висновку, що внесені з 05.10.2021 в Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему судові рішення, документи у справі тощо вважаються такими, що отримані належним чином відповідними державними органами та органами місцевого самоврядування не залежно від факту їх реєстрації у підсистемі (модулі) «Електронний кабінет».
За таких обставин, керуючись частиною шостою статті 162 КАС України, суд вирішив справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Позивач у 18-річному віці уклав 23.04.2021 із контракт про проходження громадянином України військової служби в Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на 3 роки з 23.04.2021, що підтверджується витягом із його послужного списку та листом відповідача від 24.09.2025 № 0989/10/6235.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-004914888 станом на 27.10.2025 відсутні відомості про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості та про розшук.
Згідно з довідкою відповідача від 18.05.2025 № 2152 позивач брав безпосередню участь в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.04.2024 по 31.03.2025 325 днів. Станом на 10.05.2025 не обліковано випадків притягнення його до кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності. Позивач поранень і захворювань не має. 
05.06.2025 позивач звернувся до відповідача по команді із рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди, встановленої Постановою № 153.
Листом від 24.09.2025 № 0989/10/6235 відповідач відмовив у виплаті вищевказаної винагороди, оскільки станом на 24.02.2022 вже проходив військову службу, а саме: 23.04.2021.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пункту 2 статті 12 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацами першим і другим пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Абзацами другим і третім пункту 4 Постанови № 153 установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі – бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі – винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Таким чином, при буквальному тлумаченні пункту 4 Постанови № 153 право на отримання одноразової грошової винагороди має право військовослужбовець за сукупності, зокрема, таких фактів:
він є військовослужбовцем рядового, сержантського і старшинського складу, який у віці до 25 років був прийнятий або призваний на військову службу під час дії воєнного стану, тобто після 24.02.2022;
він проходив і брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій до 13.02.2025 (дата набрання чинності Постановою № 153).
Водночас статтею 24 Конституції України передбачено захист рівності прав кожного громадянина України, тобто, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» розкрито зміст поняття «дискримінація», під якою розуміється ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі – певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об?єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Водночас положеннями частини першої статті 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено зміст принципу недискримінації у законодавстві України, що передбачає незалежно від певних ознак: (1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; (2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; (3) повагу до гідності кожної людини; (4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.
У мотивувальній частині рішення від 07.07.2004 № 14-рп/2004 Конституційний Суд України виснував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень на зайняття посади означало б дискримінацію.
Таким чином, виплата винагороди, встановленої Постановою № 153, лише особам, які уклали контракт на проходження військової служби у віці до 25 років після введення воєнного стану (24.02.2022), матиме дискримінаційний характер стосовно осіб, які уклали контракт на проходження військової служби до введення воєнного стану, і яким станом на 24.02.2022 не виповнилось 25 років, а отже суперечитиме статті 24 Конституції України та Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, встановленої Постановою № 153, має право також військовослужбовець, який у віці до 25 років був прийнятий або призваний на військову службу за сукупності, зокрема, таких фактів:
він є військовослужбовцем рядового, сержантського і старшинського складу, який був прийнятий або призваний на військову службу, і станом на день введення в Україні воєнного стану (24.02.2022) йому не виповнилось 25 років;
він проходив і брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій до 13.02.2025 у віці до 25 років.
Суд встановив, що у 18-річному віці уклав 23.04.2021 із контракт про проходження громадянином України військової служби в Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на 3 роки з 23.04.2021.
Згідно з даними військового квитка позивача він проходив військову службу, зокрема у військовій частині НОМЕР_1 у період з 22.07.2021 по теперішній час.
Отже, позивач був прийнятий на військову службу рядового складу за контрактом, і станом на 24.02.2022 він проходив військову службу у віці до 25 років.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-004914888 станом на 27.10.2025 відсутні відомості про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості та про розшук.
Згідно з довідкою відповідача від 18.05.2025 № 2152 позивач брав безпосередню участь в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 01.04.2024 по 31.03.2025 325 днів (з 01.04.2024 по 13.02.2025 – 287 днів). Станом на 10.05.2025 не обліковано випадків притягнення його до кримінальної, адміністративної та дисциплінарної відповідальності. Позивач поранень і захворювань не має. 
Вищенаведена довідка видана відповідачем за формою, що була встановлена дорученням Міністра оборони України від 20.02.2025 № 999/уд. Крім цього, вона містить всі дані, які передбачені формою довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин, що визначена окремим дорученням Міністра оборони України від 26.09.2025 № 5601/уд.
Таким чином, згідно з матеріалами справи позивач, який проходив у відповідача військову службу за контрактом, у віці до 25 років у період з 24.02.2022 по 13.02.2025 брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій 287 днів, тобто більше 180 календарних днів
З огляду на зазначене, відповідно до абзацу третього пункту 4 Постанови № 153 відповідач зобов`язаний був нарахувати і виплатити позивачу винагороду пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, а саме: 1 млн грн (6/6 від 1 млн гривень, тобто за 6 повних 30 календарних днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог пунктів 1 і 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді. Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.
Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», а саме: в розмірі 1000000 (Один мільйон) гривень 00 копійок.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
7. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
8. Повний текст рішення суду складений 06.04.2026.

Суддя В.Г.Ярощук