Справа № 761/45046/24
Провадження № 2/761/1442/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Осаулова А.А.
за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні зали суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», МТСБУ про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням позовної заяви в новій редакції (а.с. 117-122) просила стягнути з Відповідачів - ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», Моторне (транспортне) страхове бюро України, солідарно суму моральної та матеріальної шкоди у розмірі 471 649,33 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 грудня 2021 року ОСОБА_1 переходила дорогу на регульованому пішохідному переході, на якому Відповідач 1 здійснив наїзд на Позивачку, через що Позивачка впала на бік і отримала сильний удар не лише в ногу, а і в голову. Внаслідок винних дій Відповідача1 Позивачці було завдано суттєвої шкоди здоров`ю, суттєвої моральної та матеріальної шкоди.
Вироком Шевченківського районного суду по справі 761/4139/22 від 03.04.2024, що набрав законної сили, встановлено вину Відповідача 1 - ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, яким Позивачці спричинено різних тілесних ушкоджень середньої важкості, та встановлено причинно-наслідковий зв`язок винних дій Відповідача 1 з травмами Позивачки.
З 03 по 20 грудня 2021 року Позивачка проходила стаціонарне лікування в лікарні №17 м. Києва. Внаслідок ДТП позивач отримала перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням. 14 грудня 2021 року Позивачці зробили операцію. До травня 2022 року Позивачка вимушено знаходилася дома (лікарняний закрито 29.03.2022 та до 30.04.2022 знаходилася на простої). 
Внаслідок ДТП позивач заподіяно моральну шкоду. Душевні та фізичні страждання, переживалися Позивачкою у лікарні, під час підготовки до операції, і під час її проведення. Позивачка хвилювалася та відчувала сильний біль під час проведення багатьох процедур (уколи, перев`язки, зняття швів, фізіотерапевтичні процедури, щоб полегшити біль та запалення, проходження КТ). З дня ДТП і дотепер відчуваються біль в нозі, через що втрачено здоровий повноцінний сон. Душевні та фізичні страждання переживаються й досі, коли Позивачка робить фізичні вправи оперованою ногою з метою її швидшої реабілітації (за вказівкою лікаря), адже до цього часу Позивачка вимушено пересувається з палицею. Позивачка досі відчуває фізичні стражданнями через те, що через велику кількість прийняття медичних препаратів, у неї виникла алергічна реакція на них. Душевними страждання, що існують досі, пов`язані з переживаннями з приводу коштів, які були витрачені на лікування. Крім цього, позивачка не може відвідувати тренажерний зал у фітнес-клубі, з метою підтримання та покращення стану свого здоров`я. Душевні стражданнями, пов`язані також з тим, що Позивачку звільнено з займаної посади 21.06.2022. Позивачка ж перебувала на лікарняному з 03.12.2021 по 29.03.2022, з 03.06.2022 по 20.06.2022. Крім того, у травні 2022 року 11 календарних днів в робочий час проходила фізіотерапевтичні процедури та зверталася до інших лікарів у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, внаслідок отриманої травми. Позивачка відчуває себе безпорадною, фізично хворою людиною з дуже обмеженими можливостями, що потребує стороннього догляду та постійної уваги, позбавлена можливості вести свій звичний спосіб життя, страждаю на постійні болі ноги внаслідок отриманої травми. Крім того, весь цей період Позивачка потребує сторонньої допомоги. Працювати, з вини Відповідача, Позивачка майже весь час не мала можливост. Позивачка також зазнає душевних переживань через втрату звичного контакту з родичами та близькими людьми, бо позбавлена можливості відвідувати їх, брати участь у звичному колі друзів та родичів. Крім цього, позивачка отримала інвалідність внаслідок винних дій Відповідача 1.
Позивачка здійснила експертну оцінку нанесеної їй моральної шкоди, який підтверджує суму компенсації моральної шкоди в 300000,00грн.
Окрім моральної шкоди Позивачці було завдано також матеріальної шкоди, позивачка була вимушена витрачати власні та позичені гроші для оплат лікування, медичних препаратів, реабілітації та супутніх витрат.
Так, за 2021-2023 роки позивач витратила 69648,83 грн. Крім того первинна операція та наркоз в 2021 році коштувала Позивачці біля 38000 грн.
На вказані суми позивач нарахувала 3 % річних та інфляційні, а саме: 29 908,71 (інфляційне збільшення) + 5 915,00 (3%річних) за 2021 рік, 2 537,54 (інфляційне збільшення) + 1 050,13 (3%річних) за 2022 рік, 1 815,36 (інфляційне збільшення) + 596,99 (3%річних) за 2023 рік.
Разом по витратах за 2021-2023 роки (сума завданої прямої матеріальної шкоди) становить 103 518,71 грн + 21 863,67 грн + 24 088,35 грн = 149 470,73грн.
Крім цього, витрати за 2024 рік на лікування наслідків отриманої травми становили загалом 15 344,90 грн та  витрати за 2025 рік на лікування наслідків отриманої травми становили загалом 10440,00 грн.
Всього за період 2021-2025 роки сума завданої матеріальної шкоди становить 171 649,33 грн.
Позивачка зверталася до страховика Відповідача 1, її звернення зареєстрували, але окрім цього ніяких дій з боку страховика Відповідача1 не здійснювалося. Згідно з відомостями реєстру ЄДРПОУ страховик Відповідача1 (ПрАТ «СК «УСС») перебуває в стані добровільного припинення діяльності,
Жодної виплати ні від ПрАТ «СК «УСС», ні від МТСБУ Позивачка не отримувала. Від Відповідача 1 Позивачка отримала лише один платіж у жовтні 2023 року у розмірі 2985 грн.
Вказане стало підставою для звернення до суду.
У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо його задоволення в частині стягнення матеріальної шкоди,не заперечує щодо стягнення 50000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «УСС» за діючими на дату ДТП полісами (автомобіль і напівпричіп) № 206570949 з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, завдану майну у розмірі 320 000,00 грн. за шкоду, що заподіяна здоров`ю. Відповідач виконав усі свої обов`язки щодо повідомлення Страховика про настання страхового випадку. Звертає увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Позивач не має права вимагати від Відповідача відшкодувати заподіяний збиток у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду заподіяну здоров`я (320 000,00 грн) та має звертатися з відповідною вимогою до Страховика Відповідача - ПрАТ «СК «УСС» а у випадку завершення процедури ліквідації та затвердження ліквідаційного балансу останнього - до МТСБУ. В позовній заяві відстунє посилання на будь-який доказ, який стверджував би наявність душевних страждань і втрат, зокрема: моральна травма та фізичні страждання, лікування тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, емоційне навантаження та постійні стреси, суперечки в родині. Позивачка мотивує свою позицію проведеною експертизою. Проте, вказаний документ не є експертизою, вказаний доказ не є і не може бути належним доказом.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що потерпілий вправі одержати повне відшкодування завданої шкоди від особи, яка її завдала в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивач зверталася до страховика Відповідача, її звернення зареєстрували, але окрім цього ніяких дій з боку страховика Відповідача не здійснювалося. Вважає, що відповідач безпідставно зменшує розмір відшкодування моральної шкоди до 50000,00 грн.
У відзиві на позов представник відповідача 2 заперечує щодо його задоволення, зазначає, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 03.12.2021 року за участю транспортного засобу «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 було застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт» за полісом ЕР 206570949. Отже, саме Страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати нанесену шкоду у разі звернення потерпілої особи до страховика винуватця ДТП . Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Звертає увагу, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства. МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи. Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах. Вважає, що позивачем було безпідставно залучено в якості співвідповідача МТСБУ, а МТСБУ відшкодовує шкоду ВИКЛЮЧНО після визнання банкрутом Страховика. Також просить врахувати, що позивачем не надано підтверджуючого документа щодо лікування, а тільки чеки витрат з яких неможливо встановити пов`язаність з ДТП, оскільки надані чеки є нерозбірливими внаслідок чого у Страховика немає підстав для проведення страхового відшкодування у зв`язку з неможливістю встановити пов`язаність витрат з ДТП .
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.
Представник відповідача 1 в попередніх засіданнях заперечував щодо задоволення позову.
Представник відповідача 3 в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглянути справу без його участі.
Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, причини неявки суду не відомі.
Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Ухвалою судді Осаулова А.А. від 16.12.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 22.09.2025 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її судовий розгляд по суті.
Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне.
03 грудня 2021 року приблизно о 16 годині, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в місті Києві по вул. Дорогожицька зі сторони вул. Оранжерейна в напрямку вул. Ризька та наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вул. Дорогожицька та вул. О. Теліги. Грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_3 , під час керування вказаним автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, проігнорував вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» ПДР України, та повертаючи ліворуч у забороненому напрямку у м. Києві від вул. Дорогожицька на вул. О. Теліги в напрямку вул. Довженка, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_1., яка переходила проїзну частину по вул. О. Теліги на дозволений зелений сигнал світлофору для пішоходів по регульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , на яку водій ОСОБА_3 повертав. Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_3 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, в результаті наїзду автомобілем потерпілій ОСОБА_1 спричинено тілесне ушкодження у виді закритої травми правої гомілки у вигляді внутрішньосуглобового перелому латерального виростка великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яке згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до середнього ступеня тяжкості. Таким чином, під час керування транспортним засобом водій автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 порушив п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого настали наслідки у вигляді спричинення ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.
За даними висновку експерта № 042-86-2022 від 26.01.2022 закрита травма правої гомілки, яка виявлена у ОСОБА_1 , могла утворитись в термін 03.12.2021 при транспортній травмі /травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом/, перебуває в прямому причино-наслідковому зв`язку з подіями транспортної травми та за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.
За даними висновку експерта № СЕ-19/111-22/1394-ІТ від 25.01.2022 в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо- транспортною пригодою, водій автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» ПДР України та пунктів: 10.1; 16.2 ПДР України. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» ПДР України та пунктів: 10.1; 16.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» ПДР України та пунктів: 10.1; 16.2 ПДР України. З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимогам дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» ПДР України та пунктів: 10.1; 16.2 Правил дорожнього руху України.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2024 р у справі №761/4139/22 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від призначеного судом основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки. На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - залишено без розгляду
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.
Внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Закон України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року ( надалі Закон № 1961-IV), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин регулював правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону № 1961-IV).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 17.1.ст. 17 Закону № 1961-IV страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.
В п. 17.2.ст. 17 Закону № 1961-IV зазначено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Згідно положень підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону№ 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страховий сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст.23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода ( в тому числі моральна), зокрема, пов`язана з лікуванням потерпілого.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Термін дії полісу з 30.10.2021 р. по 29.10.2022 р.,страхова сума заподіяна життю і здоров`ю потерпілих осіб на одну осоюу -260000,00 грн, франшиза 2600,00 грн.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.
Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року справа №147/66/17 (провадження №14-95ц20).
Відтак, обґрунтованим є стягнення витрат на лікування зі страховика - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» в межах ліміту страхового відшкодування без урахування франшизи, оскільки франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується (ст. 12 п. 12.2 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року ( надалі Закон № 1961-IV), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин)
Варто також зазначити, що  з 20 вересня 2022 року Національний банк України застосував до вказаного страховика захід впливу у вигляді відкликання (анулювання) всіх ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг, а з 26 січня 2023 року ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» був позбавлений членства в МТСБУ.
Правовідносини страховика та МТСБУ врегульовано розділом IV Закону № 1961-IV та Ліцензійними умовами провадження страхової діяльності, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 40 від 28 серпня 2003 року (далі Ліцензійні умови).
Статтею 39 Закону № 1961-IV передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів резидентів у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону).
За положеннями статті 1 Закону № 85/96-ВР страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства.
Так, відповідно до пункту 49.1 статті 49 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії.
Ліцензування страхової діяльності з боку держави має на меті не тільки гарантування законності такої діяльності та її підконтрольності, а й забезпечення відшкодування шкоди за рахунок забезпечення, яке виникає на підставі договору страхування, зокрема договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності володільців транспортних заходів, укладеного відповідно до Закону № 1961-IV та в порядку і на підставах, визначених цим Законом.
Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП.
Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону № 1961-IV).
Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону № 1961-IV.
Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.
Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика члена МТСБУ; д) ліквідація страховика члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ.
Підстави позбавлення страховика ліцензії зазначено в розділі 7 Ліцензійних умов. Серед цих підстав, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців. Анулювання ліцензії страхової компанії згідно з пунктом 1.8 Ліцензійних умов означає заборону на здійснення страхової діяльності після її анулювання.
Відтак нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт «б» пункту 52.2 статті 52 Закону № 1961-IV).
За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.
Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами.
Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.
У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ.
Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.
Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.
Відтак, обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.
Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.
Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.
Відтак, відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.
У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.
Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 201/16373/16-ц (Провадження № 14-27цс21).
З матеріалів справи вбачається, що при укладанні договору страхування між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», а також на момент ДТП товариство мало ліцензію та було членом МТСБУ. Страховик ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» був позбавлений членства в МТСБУ 26 січня 2023 року.
Відтак, оскільки позбавлення її членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому саме страховик - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
При цьому, згідно із постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 297/2187/19, визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повинно обмежувати права потерпілого. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями15,16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист. Водночас,у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмета доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. 
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, у системному зв`язку зі ст. 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
Відсутність досудового врегулювання не звільняє страховика від виплати страхового відшкодування за завдання шкоди, завданої під час ДТП, забезпеченим транспортним засобом.
На підтвердження витрат на лікування позивачем надано:
-довідку до акту МСЕК 12ААВ №304903, за якою позивачу встановлено 3 групу інвалідності, дата огляду - 26.09.2022 р., на строк до 01.10.2023 р. (а.с. 15)
-консультативне заключення ортопедо-травматологічного центру КНП «Київська обласна клінічна лікарня» від 05.06.2023 р.; (а.с. 16)
-довідку до акту МСЕК 12ААГ №260352, за якою позивачу встановлено 3 групу інвалідності, дата огляду - 02.11.2023 р., на строк до 01.10.2025 р. (а.с. 17)
- індивідуальну програму реабілітації від 02.11.2023 р., (а.с. 18-19)
-пенсійне посвідчення про встановлення 3 групи інвалідності ( а.с. 20)
-фіскальні чеки про оплату медикаментів, товарні чеки, акти про надання послуги, видаткові накладні за 2021 рік (а.с. 39-42 );
-квитанції, фіскальні чеки про оплату медикаментів, товарні чеки за 2022 рік (а.с. 42 зворот - 45);
-квитанції, фіскальні чеки про оплату медикаментів, товарні чеки за 2022 рік (а.с. 46-49);
-гарантійний лист від 10.12.2024 р. про сплату вартості спортивно-оздоровчих послуг за договором №ПЧН0093482 від 21.06.2023 р. в розмірі 11990,00 грн (а.с. 73)
-- консультативне заключення ортопедо-травматологічного центру КНП «Київська обласна клінічна лікарня» від 05.03.2024 р.; (а.с. 74)
-гарантійний лист від 10.12.2024 р. про сплату вартості спортивно-оздоровчих послуг за договором №ПЧН0101413 від 15.08.2024 р. в розмірі 11193,00 грн (а.с. 74 зворот)
-консультативне заключення ортопедо-травматологічного центру КНП «Київська обласна клінічна лікарня» від 28.05.2024 р.; (а.с. 75);
-договір про надання платних медичних послуг від 28.05.2024 р. з актом приймання-передачі наданих послуг, за якими загальна вартість послуг складає 4006,00 грн, та квитанцію про оплату послуг (а.с. 76-78)
-виписка №364 із медичної картки КНП «Центр спортивної медицини м. Києва» від 10.06.2024 р. (а.с. 79)
-фіскальний чек від 11.12.2024 р. про оплату медикаментів (а.с. 80);
-договір про надання платних медичних послуг від 15.01.2025 р. з актом приймання-передачі наданих послуг, за якими загальна вартість послуг складає 10044,00 грн, та квитанції про оплату послуг на суми 384,00 грн та 10044,00 грн (а.с. 83-87)
Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України, щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20, від 18 січня 2023 року у справі № 642/5814/18 (провадження № 61-12091св22).
Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.
Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.09.2020 р. у справі № 329/382/19.
Між тим, з даних позивачем фіскальних чеків: 
- за 2021 рік: на суми 351,46 грн (а.с. 40 зворот), 1926,20 грн (а.с. 40),- не видно дати, а на суми 43,22 грн (а.с. 39), 72,00 грн (а.с. 39), 492,40 грн (а.с. 40 зворот) - не видно оплачених медикаментів. 
Крім цього, не надано доказів оплати матрацу, вартістю 2652,00 грн (а.с. 41) та витрат на первинну операцію та наркоз, за які, як зазначає позивач, вона приблизно заплатила 38000,00 грн;
- за 2022 рік:на суми 41,60 грн (а.с. 42 зворот), 512,00 грн (а.с. 43 зворот), 438,40 грн (а.с. 44), 240,80 грн (а.с. 44) - не видно дати.
Відтак, вказані витрати не доведені позивачем та не можуть враховуватись судом при визначені розміру відшкодування страховиком, а тому за період 2021-2023 роки підтверджено 62878,75 грн витрат на лікування.
Інші витрати, які понесені позивачем на лікування, за період з 2021 р. - 2025 р., в тому числі за 2024-2025 роки, в загальному розмірі 88663,65 грн підтверджено належними, допустимим доказами, а тому вони підлягають стягненню з відповідача 2.
Вказаний розмір витрат стороною відповідача 2 не спростовано.
Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних 
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.
За змістом аналізованої норми закону, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Позивачем надано копію заяви про виплату страхового відшкодування, датовану 26.01.2022 р., адресовану страховій компанії.
Між тим, належних доказів відправлення вказаної заяви, отримання її страховою компанією, ігнорування її стороною позивача не надано.
З огляду на те, що застосування статті 625 ЦК Україні прямо кореспондується з простроченням виплати страхового відшкодування, а позивач правом на звернення до страхової компанії не скористалась (належних доказів протилежного суду не надано), відсутні підстави для застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання та стягнення на користь позивача 3 %, інфляційних.
Щодо моральної шкоди
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)
Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій "Відшкодування моральної шкоди" (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Абзац 2 ч.3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа N 752/17832/14-ц) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
У рішеннях ЄСПЛ неодноразово було застережено, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96).
Крім цього, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
У даному випадку ДТП сталось із вини відповідача 1. Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Безумовно, внаслідок фізичного болю та страждань, яких позивач зазнала внаслідок ДТП у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, позивачу було завдано душевних страждань та переживань. Між тим, позивачем не в повній мірі обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
На підтвердження завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн. через спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості в ДТП, надано висновок соціально-психологічного дослідження № 16-11-22 моральної шкоди потерпілого (громадська експертиза), який виготовлено ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень».
Відповідно до частин першої, другої статті 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (частини перша, друга, сьома статті 102 ЦПК України).
Таким чином, висновок соціально-психологічного дослідження № 16-11-22 моральної шкоди ОСОБА_1 , який виготовлено ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень», не є висновком спеціаліста чи експерта. Цей висновок є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей позивача і суб`єктивних наслідків його кримінального переслідування. Таким чином, висновки носять рекомендаційний характер, тому при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, його можна враховувати
в сукупності з іншими доказами у справі.
Проте відомості, викладені у висновку соціально-психологічного дослідження № 16-11-22, самі по собі не можуть бути підставою для визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_1 .
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 759/24810/21.
Визначаючи розмір відшкодування заподіяної ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди судом враховані конкретні обставини справи та особу позивачки, характер правопорушення та наслідки його для позивачки. Сам факт ДТП та його наслідки заподіяли фізичний і психологічний негативний вплив на життя ОСОБА_1 , яка зазнала сильного і тривалого фізичного болю внаслідок травм та неодноразових операцій. Крім цього, позивач перенесла сильний емоційний стрес, у зв`язку з ушкодженням здоров`я зазнала моральних страждань у вигляді отриманих нею протягом тривалого часу численних психологічних травм і душевних переживань. Крім цього, позивачка отримала інвалідність третьої групи внаслідок винних дій Відповідача 1, що привело до вимушених тривалих негативних змін у її житті та потребувало додаткових зусиль для його організації.
Суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, є стягнення 120000,00 грн.
Згідно статті 26-1 Закону України 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відтак, з відповідача 2 підлягає стягненню 4433,18 грн (5 % від 88663,65), а з відповідача 1 - 112581,82 грн. (120000,00-4433,18 - 2985,00 грн (кошти, які за даними позовної заяви відповідач 1 в жовтні 2023 р. виплатив позивачу).
Щодо стягнення витрат на проведення ГО «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого (громадської експертизи), згідно з частиною третьою статті 133 ЦПК України не можуть вважатись витратами, пов`язаними з розглядом справи.
Відповідно до п.2 частини третьої ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать й витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (частина третя ст.102 ЦПК України).
У разі проведення експертизи на замовлення учасників справи у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (частина п`ята ст.106 ЦПК України).
На замовлення сторони позивача Громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» (лабораторія діагностики моральної шкоди) підготовлений висновок , за який позивач сплатила 6700,00 грн (а.с.38,45), які остання просила стягнути з відповідачів.
Разом із тим, у висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та експерт є атестованим судовим експертом у вказаній галузі. Також висновок затверджений правлінням громадської організації, яка не має статусу атестованої уповноваженим органом на проведення експертиз для суду.
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 759/24810/21.
Згідно ст. 141 ЦПК України на користь держави з відповідача 1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1125,81 грн , а з відповідача 2 судовий збір в розмірі 930, 96 грн.
Керуючись ст.ст. 22, 23, 999, 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», МТСБУ про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 112581,82 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 88663,65 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 4433,18 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 93 096,83 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1125,81 грн судового збору.
Стягнути з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь держави 930, 96 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Відповідачі:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .
ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», код ЄДРПОУ 22229921, м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21.

Моторне (транспортне) страхове бюро України , код ЄДРПОУ 21647131, м. Київ, Русанівський бульв., 8

Суддя: А.А.Осаулов