ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/7026/25
20 березня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільський області, відповідач), у якому просить: 
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №092750013749 від 16.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.11.1993 по 25.06.2002;
зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Чоловік ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у лікарні внаслідок поранень несумісних з життям, які отримані в результаті мінометного обстрілу збройними формуваннями російської федерації. Позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 16.10.2025 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що вік заявниці становить лише 50 років 1 місяць замість потрібного 60 років, страховий стаж становить лише близько 9 років, наявні недоліки в трудовій книжці щодо дати її заповнення.
Представник позивача не погоджується з такою відмовою органу Пенсійного фонду та стверджує, що позивач звернулася за призначенням пенсії у віці 50 років, враховуючи обставини щодо смерті чоловіка-військовослужбовця, яка наступила внаслідок отриманих поранень під час мінометного обстрілу за сторони противника, висновки відповідача щодо невідповідності віку позивача для призначення пенсії є помилковими. При цьому недоліки оформлення трудової книжки відповідачем частково виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачу у зарахуванні всього періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Одночасно цією ухвалою суду зобов`язано відповідача надати належним чином засвідчені копії документів, що стосуються предмету доказування у цій справі.
Ухвалою суду від 20.02.2026 повторно зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області надати суду всі матеріали, що стосуються предмета доказування у цій справі, в тому числі належним чином засвідчені копії заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з доданими до неї документами, розрахунок страхового стажу позивачки та пояснення чи розглядалося питання про призначення позивачці дострокової пенсії за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV), бо в оскаржуваному рішенні зазначені загальні умови для призначення пенсії, передбачені статтею 26 цього Закону. Якщо не розглядалося, то пояснення чому не розглядалося. Одночасно цією ухвалою суду продовжено строк розгляду адміністративної справи на строк до 30 днів.
ГУ ПФУ в Тернопільській області у письмових поясненнях з посиланням на пенсійне законодавство проти позову заперечує та зазначає, що 09.10.2025 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ в Тернопільській області прийняло рішення від 16.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком. Страховий стаж позивача становить 09 років 08 місяців 18 днів, вік – 50 років 01 місяць. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не може бути зараховано: період роботи з 02.11.1993 по 25.06.2002, оскільки дата заповнення трудової книжки « 02.11.2003» не відповідає початку трудової діяльності « 02.11.1993» (страховий стаж з 1999 обчислено згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також до страхового стажу частково враховано періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ). При цьому питання про призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком (умовою призначення якої для жінок є вік 50 років, наявність страхового стажу не менше 20 років) не розглядалось, оскільки позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком не надавала документи, що підтверджують її спеціальний статус та право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
У задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с.32-34).
Також представником відповідача надано матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.35-55).
У відповіді на відзив представник позивача не погоджується з позицією відповідача та зазначає, що аргументи, наведені в позовній заяві, та норми статті 16 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон №1788-XII) щодо права позивача на пенсію з 50 років не були спростовані пенсійним органом (а.с.60-61).
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), 09.10.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, подавши документи згідно з переліком, зазначеним у розписці-повідомленні (а.с.53-54).
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого №092750013749 від 16.10.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
У цьому рішенні вказано, що вік заявниці становить 50 років 01 місяць, страховий стаж заявниці складає 09 років 08 місяців 18 днів. 
На дату звернення за призначенням пенсії за віком заявниця не досягла встановленого законодавством віку 60 років та у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відсутнє.
Зі змісту рішення вбачається, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 02.11.1993 по 25.06.2002, оскільки дата заповнення трудової книжки « 02.11.2003» не відповідає початку трудової діяльності « 02.11.1993» (страховий стаж з 1999 обчислено згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також до страхового стажу частково враховано періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с.51).
Позивач не погоджується з рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Для підтвердження страхового стажу позивач надала трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 02.11.2003, яка містить такі записи щодо спірного періоду: 
Відкрите акціонерне товариство «Агросервіс»,
запис №1, 02.11.1993, прийнята на роботу юрисконсульта, підстава: наказ №196-к від 02.11.1993,
запис №2, 25.06.2002, звільнена з роботи за власним бажанням згідно з поданою заявою, підстава: наказ №1 від 25.06.2002.
Кожен з записів засвідчений підписом уповноваженої особи з проставленням відтиску печатки підприємств, вказані документи, на підставі яких внесено відповідні записи (а.с.36-38). 
Як видно зі змісту оскаржуваного рішення, до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.11.1993 по 25.06.2002, оскільки дата заповнення трудової книжки « 02.11.2003» не відповідає початку трудової діяльності « 02.11.1993» (страховий стаж з 1999 обчислено згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також до страхового стажу частково враховано періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Порядок ведення трудових книжок на момент початку трудової діяльності позивача (1993 рік) було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 17.08.1993 за N 110 (далі - Інструкція № 58). 
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу
Пункт 2.12 цієї Інструкції визначає, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 “Про трудові книжки працівників” установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
З дослідженого судом титульного аркуша трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 02.11.2003, вбачається, що дійсно дата заповнення трудової книжки не відповідає початку трудової діяльності – 02.11.1993.
При цьому, суд зазначає, що на титульній сторінці трудової книжки позивача відображено необхідні відомості, передбачені пунктом 2.12 Інструкції № 58, міститься підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, а всі записи завірені печаткою підприємства.
Суд зауважує, що зазначення більш пізньої дати заповнення трудової книжки ніж початок трудової діяльності у титульному аркуші трудової книжки особи не може бути перешкодою у зарахуванні періодів трудової діяльності, вказаних у цій трудовій книжці. Відповідач надто формально підходить до питання зарахування страхового стажу та не враховує, що основною умовою для зарахування трудового стажу до 01.01.2004 є належне підтвердження трудових правовідносин записами трудової книжки або іншими документами, визначеними у Порядку №637.
Таким чином, аргументи відповідача про наявність недоліків у заповненні трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 02.11.2003, як підставу для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності чи інших періодів, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії, на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV (до 01.01.2004), суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
Відтак до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню період роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Агросервіс» з 02.11.1993 по 25.06.2002.
При цьому з розрахунку стажу ОСОБА_1 (а.с.47) видно, що цей період перетинається з періодами догляду за дитиною до досягнення 3 річного віку та трудової діяльності позивача, які вже зараховані відповідачем самостійно з 21.02.1994 по 20.02.1997, з 01.10.1999 по 31.12.1999, з 10.03.2000 по 31.11.2001, з 01.12.2001 по 25.12.2001, з 26.12.2001 по 09.03.2003, а тому суд дійшов висновку про зарахування періодів роботи в Відкритому акціонерному товаристві «Агросервіс» з урахуванням зарахованих періодів з інших підстав з 02.11.1993 по 20.02.1994, 21.02.1997 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000. 
У цій частині позовна вимога є підставною та підлягає до задоволення частково.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №092750013749 від 16.10.2025 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 окремих періодів роботи є протиправним та підлягає скасуванню. 

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком, то суд зазначає таке.
За нормами частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку не менше 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на дату звернення за призначенням пенсії за віком (09.10.2025) не досягла встановленого законодавством віку 60 років, тобто не набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.
Позовна заява не містить обґрунтувань щодо наявності в ОСОБА_1 необхідного віку та страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV. В свою чергу, представник позивача посилається на те, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який будучи військовослужбовцем, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у лікарні внаслідок поранень несумісних з життям, які отримані в результаті мінометного обстрілу збройними формуваннями російської федерації, а тому має право на отримання пенсії відповідно до статті 16 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення”.
Стаття 16 Закону № 1788-XII передбачає, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
З 01.04.2004 діють положення Закону № 1058-IV, який доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115) згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком: мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок №22-1).
Відповідно до підпункту 6 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема, дружинам (чоловікам), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батькам військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків):
документи про проходження військової служби (служби);
документи, які підтверджують родинні стосунки;
документи, які підтверджують смерть (загибель) цих осіб у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків).
Таким чином, право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема дружини військовослужбовців, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків), за умови якщо дружини не взяли повторний шлюб. При цьому для реалізації права на отримання дострокової пенсії за віком, особа має надати до пенсійного органу документи, які засвідчують її особливий статус згідно з підпунктом 6 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1.
З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись із заявою про призначення пенсії за віком, позивачем надавались документи, серед яких свідоцтво серії НОМЕР_2 від 03.10.1992 про її шлюб з ОСОБА_2 (а.с.35). 
Проте, згідно з переліком, зазначеним у розписці-повідомленні, не встановлено подання позивачем визначених законодавством документів про проходження військової служби (служби) ОСОБА_2 та документів, які підтверджують смерть (загибель) цієї особи у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) (а.с.54).
В матеріалах справи також відсутні докази, що можуть вказувати про проходження військової служби та про смерть (загибель) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чоловіка ОСОБА_1 , окрім повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 07.09.2024 №1/96 про смерть ОСОБА_2 , яке не було подано відповідачу при зверненні позивачки з заявою про призначення пенсії за віком.
У спірних правовідносинах питання про призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком (умовою призначення якої для жінок є вік 50 років, наявність страхового стажу не менше 20 років) відповідачем взагалі не розглядалось, оскільки позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком не надала документи, що підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Відтак відповідачем правомірно було розглянуто вказану заяву на предмет наявності необхідних умов для призначення позивачу пенсії за віком згідно з вимогами статті 26 Закону № 1058-IV.
Проте позивач не позбавлена права, за умови дотримання вказаних вище умов, передбачених Законом № 1058-IV, на повторне звернення до територіальних органів пенсійного фонду з відповідною заявою про призначення їй дострокової пенсії з наданням документів, що підтверджують її особливий статус.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини другої статті 2 КАС критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Тобто суд перевіряє правомірність дій та рішень відповідача в межах тих обставин, які були повідомлені заявником про призначення пенсії, та не вправі надавати оцінку доказам, які не розглядались відповідачем, не враховувалися при прийнятті оскаржуваного рішенняСуд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини другої статті 2 КАС критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя..
З огляду на викладене вище, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №092750013749 від 16.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачу трудову діяльність з 02.11.1993 по 20.02.1994, 21.02.1997 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000 у Відкритому акціонерному товаристві «Агросервіс». 
Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, ГУ ПФУ в Тернопільській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.
Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Позивач судовий збір у цій справі не сплачувала, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області (майдан Волі, 3, місто Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ 14035769) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №092750013749 від 16.10.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудову діяльність з 02.11.1993 по 20.02.1994, 21.02.1997 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 29.02.2000 у Відкритому акціонерному товаристві «Агросервіс».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 20 березня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.