Єдиний унікальний номер: 379/2393/25 
Провадження № 3/379/162/26

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року	м.Тараща	

Суддя Таращанського районного суду Київської області Зінкін Володимир Іванович,
за участю захисника Хуторненка І.М.,
законного представника ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали справи, що надійшли від батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року в матеріалах справи відсутні,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
У С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539185, складеного 12.12.2025 о 21 год 37 хв, убачається, що 12.12.2025 о 21 год 12 хв в с. Плоске Білоцерківського району по вул. Садова, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер ARL М ткст 1624 проба 0,24 проміле. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі водій категорично відмовився, чим порушив п.2.9.а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Процесуальній дії
У провадження судді Зінкіна В.І. 16.02.2026 надійшли після доопрацювання та належного оформлення матеріали справ про адміністративне правопорушення:
справа єдиний унікальний номер 379/2393/25, номер провадження 3/379/162/26, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП;
справа єдиний унікальний номер 379/2394/25, номер провадження 3/379/163/26, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.
Постановою судді від 16.02.2026, на підставі ст. 36 КУпАП матеріали справ єдиний унікальний номер 379/2393/25, номер провадження 3/379/162/26 та єдиний унікальний номер 379/2394/25, номер провадження 3/379/163/26 – об`єднано в одне провадження, присвоївши єдиний унікальний номер 379/2393/25, номер провадження 3/379/162/26.
03.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 11.03.2026 за клопотанням захисника для виклику свідків.
Постановою судді від 11.03.2026 роз`єднано судову справу єдиний унікальний номер 379/2393/25, номер провадження 3/379/162/26 про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 126 КУпАП, виділивши в окреме провадження: справу єдиний унікальний номер 379/2393/25 номер провадження 3/379/162/26 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП; справу єдиний унікальний номер 379/2393/25 номер провадження 2/379/163/26 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. У судовому розгляді справи єдиний унікальний номер 379/2393/25 номер провадження 3/379/162/26 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оголошено перерву до 06.04.2026 для повторного виклику свідка ОСОБА_3 .

Неповнолітній ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 

Захисник у судовому засіданні підтримав подане письмове клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання зазначив, що працівники поліції при складанні протоколу не переконалися у тому, що неповнолітній ОСОБА_2 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків, законних представників. Наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія не може бути прийняте судом як належний та допустимий доказ, оскільки не містить підпису посадової особи підрозділу Національної поліції ОСОБА_4 . Також, не є допустимим доказом зобов`язання ОСОБА_2 , оскільки жодною нормою КУпАП та Інструкцією не визначено складання вказаного документа. З приводу результату тесту за допомогою приладу «Deager Alcotest 7510» зазначив, що враховуючи дані що границі допустимої похибки (0,042%) вказаного приладу, показник 0,24 проміле, який став підставою для складення протоколу, знаходиться в межах допустимої похибки приладу. Крім того, вказаний показник результату огляду ОСОБА_2 відповідає допустимій нормі алкоголю, як вказано в Конвенції про дорожній рух. Крім того, вказував, що наявні в матеріалах справи відеофайли, не містять відеофіксації з роз`ясненням законної причини зупинки та роз`яснення неповнолітньому прав визначених ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного письмового доказу на підтвердження порушення ПДР ОСОБА_2 . 

Законний представник –  ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що про наявність протоколу дізналася від сина через десять днів після його складання. Поліція не телефонувала та не повідомляла. ОСОБА_3 не є двоюрідним братом ОСОБА_2 .

Працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , викликані за клопотанням захисту для допиту в якості свідків, у судове засідання не з`явилися. Відповідно до листа від заступника командира батальйону № 2 полку патрульної поліції у м. Біла Церква та Білоцерківському районі від 17.03.2026 вказані працівники поліції були звільнені з 16.02.2026 року.

Свідок ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, захисник зняв клопотання про виклик вказаного свідка.

Прокурор, залучений до справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 08.03.2018 року у справі «Михайлов проти України», від 06.10.2022 року у справі «Бантиш проти України», від 06.10.2022 року у справі «Пушкарьов проти України», щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, заслухавши думку учасників справи, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно-небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно й об`єктивно дослідити обставини правопорушення і з`ясувати, чи було воно вчинено та чи винна в цьому дана особа.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст.251 КУпАП).
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – Правила дорожнього руху). 
Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
За змістом п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху передбачено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9.а Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У пунктах 2 і 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015№1452/735, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (далі Інструкція), передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Відповідно до п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 зі змінами і доповненнями, внесеними постановою КМУ від 20.01.2023 № 57 (далі Порядок №1103), огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (згідно з ознаками такого стану,установленими МОЗ і МВС).
Відповідно до п. 3 Порядку № 1103 огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Разом з тим, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, полягає в тому, що особа, яка керує транспортним засобом, має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або відмовитись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.
Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539185 від 12.12.2025 складений саме за керування ОСОБА_2 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту показав 0,24 проміле.
Так, на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до матеріалів справи додано, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 539185 від 12.12.2025 (а.с. 1); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.12.2025 (а.с.3); результати тестування на алкоголь № 1624 від 12.12.2025 (а.с.4); акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); зобов`язання ОСОБА_2 від 12.12.2025 (а.с.6); письмові пояснення ОСОБА_3 (а.с.7); копія протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП серії ЕПР1 № 539173 (а.с.8); рапорт поліцейського від 12.12.2025 (а.с.10); відеозапис з нагрудної камери поліцейського (а.с.11). 

Захисником надано лист-відповідь № 245-03 від 03.02.2026 ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешенл» на його адвокатським запит, який був досліджений у судовому засіданні.
Що стосується доводів сторони захисту про необхідність дотримання судом європейського законодавства з урахуванням положень Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована УРСР 25 квітня 1974 року, то суд вважає, що положення зазначеної Конвенції застосуванню, у даному випадку, не підлягають, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01 травня 1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 ‰.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів.
Пунктом 4 розділу ІІ Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Положеннями п. 7 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

З чеку приладу «Drager Alсotest 7510» ARML-0346 від 12.12.2025, вбачається, що результат огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 становить 0,24 ‰ (а.с.4).

Як вбачається з відповіді № 245 від 02.03.2026 уповноваженого представника в Україні компанії «Saturn Data Anternational», яка надана захиснику Хуторненку І.М. та долучена до матеріалів справи, згідно ДСТУ OIML R 126 «Доказові аналізатори видихуваного повітря», Сертифікату перевірки типу №ГФ.ЕК.001 101-17 від 05.10.2017 та відповідно до Настанови з експлуатації Drager Alcotest 7510 OIML границі допустимої похибки під час експлуатування у робочих умовах навколишнього середовища від мінус 10 до +40 градусів Цельсія складають: для масової концентрації алкоголю в крові – абсолютна похибка +-0,06 проміле у діапазоні від 0 до 0,8 проміле. 

Відповідно до технічних характеристик приладу «Drager Alcotest 7510», які наявні в загальному інформаційному просторі (https://www.saturn-data.com/ukr/products/631/0/824/), при визначенні масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі встановлено такі показники гранично допустимої похибки: абсолютна похибка +/-0,03 мг/л у діапазоні від 0 до 0,4 мг/л, відносна похибка: +/-7,5 % - у діапазоні від 0,4 до 2,0 мг/л; абсолютна похибка +/-(0,75R-1,35) мг/л у діапазоні понад 2,0 мг/л.
Тобто прилад «Drager Alcotest 7510» має допустиму похибку 0,03 мг/л, що в еквіваленті дорівнює 0,063 проміле.
Виходячи з наведеного, з урахуванням граничної технічної похибки газоаналізатора «Drager Alcotest 7510» реальний вміст алкоголю в організмі ОСОБА_2 може становити 0,177 проміле (0,24 проміле-0,063 проміле), що не перевищує встановлену законодавством норму (0,2 проміле). Таким чином, отриманий результат вимірювання перебуває в межах похибки приладу та допустимих норм, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , стосовно якого складався вищевказаний протокол, є неповнолітньою особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).
Законні представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу (ч. 3 ст. 270 КУпАП).
Матеріалами справи встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії № 539173 від 12.12.2025 року, щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, був складений без участі батьків (одного з них), іншого законного представника.
Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію», проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.
Відповідно до абз. 5 п. 17 Наказу МВС України від 06.11.2015 року № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» проведення опитування малолітніх чи неповнолітніх осіб допускається тільки за участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, а саме clip-0 час 21:16 вбачається, що поліцейський запитує особу: «Брат його? 18 років є?». 
У рапорті працівник поліції зазначив, що водій є неповнолітнім, матері зателефонувати не було змоги тому офіційним представником був двоюрідний брат ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий вже знаходився на місці події.
В судовому засіданні було з`ясовано, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 не має жодних родинних стосунків з неповнолітнім ОСОБА_2 .
Зі змісту статті 270 КУпАП вбачається, що інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і є неповнолітньою, представляє законний представник - батьки, усиновителі, опікуни, піклувальник.
Отже, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 приймала участь особа, яка не є законним представником.
Крім того матеріали справи містять відеозапис з нагрудної камери поліцейського, а саме clip-0 час 21:18 ОСОБА_2 роз`яснено лише ст. 63 Конституції України, та в 21:24 повторно роз`яснено лише ст. 63 Конституції України.
Таким чином, уповноважені особи, які складали протокол про адміністративне правопорушення, не ознайомили неповнолітнього ОСОБА_2 зі спеціальним правом, визначеним у ст. 270 КУпАП.
Отже, працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_2 на захист.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно з вимогами п. 7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, насамперед увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відтак, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь-якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.
При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника незалежно від наявності про це клопотання неповнолітнього.
Працівники поліції не переконалися у тому, що ОСОБА_2 правильно розуміє суть правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків, законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного, так і міжнародного, зокрема, Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.
Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_2 на захист та роблять недопустимими докази у справі.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимими доказами, що тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.
Аналогічна позиція висловлена Хмельницьким апеляційним судом в постанові від 19 серпня 2024 року, справа № 686/7585/24, та Київським апеляційним судом у постанові № 758/7174/25 від 26.01.2026.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.
Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», заява 15175/89 ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.
Оцінюючи зібрані та надані суду докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_2 «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду справи судом не знайшла свого підтвердження.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Керуючись статтями 247, 276-280, 283-285 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно  ОСОБА_2  – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Суддя:	В.  І.  Зінкін