Суддя Ізмайлов І. К. 

Справа № 644/8503/25 
Провадження № 2/644/1339/26 
20.02.2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2026 року     Індустріальний районний суд м. Харкова у складі: 
головуючого - судді Ізмайлова І.К., 
секретар – Книшенко Я.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 644/8503/25 (н/п 2/644/1339/26) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -
у с т а н о в и в :
15 вересня 2025 р. ОСОБА_1 до Індустріального суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення понесених нею додаткових витрат фактично понесених нею утримання дочки та додаткових витрати які будуть понесенні нею у майбутньому у зв`язку з фінансуванням нею навчання повнолітньої дочки до закінчення нею навчання.
В обґрунтування позову зазначила, що з 16.07.2005 по 15.02.2012 перебувала у шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 , батьком якої записано відповідача.
За рішенням Салтівського районного суду м. Харкова (на той час Московського районного суду) від 18.09.2020 з відповідача стягнено аліменти у розмірі на утримання, дочки у розмірі частини від усіх видів його заробітку. Свої аліментні зобов`язання відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим на день подачі позову заборгованість склала 39489,09 грн.
З трирічного віку дочки вона перебуває на її утриманні, відповідач за останні 15 років жодного разу не зустрічався з дочкою та не спілкувався з нею, участі у її вихованні та додаткових витрат на її утримання не приймав, кошти, які дарував на день народження враховував в рахунок аліментів.
З 01.09.2024 дочка навчається в Національному юридичному університеті в м. Харкові за контрактом, на денній формі навчання, на час зверненням з позовом є студенткою другого курсу.
За договором № К04-20-08 сплата за один навчальний рік становить 41350,00 грн., однак з урахуванням отримання державного гранту на рік вона сплачує 16350,00 грн. 
Так нею вже сплачено за перші три семестри навчання по 8175,00 грн., що дорівнює 24525,00 грн., а отже позивачка просила стягнути з відповідача половину зазначеної суми – 12262,5 грн. 
В подальшому також просила стягувати з відповідача кожні пів року по 4087,05 грн., що дорівнює половину суми необхідної для сплати за один семестр відповідно до договору №К04-24-08 до 30.06.2028, до закінчення навчання дочки.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 15.10.2025 позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження.
ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити. В обґрунтування зазначив, що з початку 2023 він не працює, у вересні 2025 проходив лікування після оперативного втручання, що свідчить на обмеженість його фінансових можливостей. Позивачка жодні витрати на дочка з ним не погоджувала. На цей час за рішенням суду з нього стягуються витрати з компенсації вартості ноутбука придбаного дочці.
При судовому розгляді позивачка свої позовні вимоги підтримала та зазначила, що відповідач ніколи не переймався дочкою, має заборгованість по сплаті аліментів, які стягувались за рішенням суду до досягнення дочкою повноліття. Після, закінчення школи дочка вступила до Національного юридичного університету в м. Харкові, навчається за контрактом на денній формі, не працює і всі витрати по забезпеченню дочки у тому числі і оплату за навчання несе вона. Який місячний дохід відповідача їй н6е відомо, вона отримує близько 11500,00 грн. на місяць. Вартість навчання за учбовий рік складає 41350,00 грн., однак у зв`язку з тим, що дочка здала НМТ на 170 балів, то державою їй призначено грант у розмірі 25000,009 грн. на рік, отже за семестр вона сплачує 8175,00 грн., а в рік 16350,00 грн. Таким чином просила стягнути з відповідача 50% вже понесених нею витрат по сплаті 18.10.2024, 14.01.2025 та 31.08.2025 по 8175,00 грн., що дорівнює 12262,5 грн. і в майбутньому, до закінчення навчання 30.06.2028 по 4087,50 грн. на пів року, за кожний навчальний семестр. 
Відповідач ОСОБА_2 при судовому розгляді зазначив, що за місцем реєстрації не проживає, відмовився назвати дійсну адресу проживання, стверджував, що не ухиляється від сплати аліментів, однак на цей час він є боржником за виконавчими провадженнями про стягнення заборгованості по аліментах до досягнення дочкою повноліття де заборгованість складає близько 15000,00 грн., з 2024 додаткових витрат за придбання дочці ОСОБА_4 ноутбуку по 180 грн. на місяць, аліментів на утримання повнолітньої джоки у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу з 2023 по 800,00 грн. на місяць, а також йому необхідно сплачувати виконавчі та судові збори. 
З 2023 він є безробітним і жодного доходу не має, в вересні 2025 переніс медичну операцію, на лікування позичав кошти у друзів і на цей час віддає борги. 
Оскільки на цей час за станом здоров`я не може працювати то просив відмовити у задоволенні позову за неможливістю сплати.
Вислухавши сторони дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 батьками якої записані відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
15.02.2012 рішенням Салтівського районного суду м. Харкова (на той час ОСОБА_5 ) шлюб укладений 16.07.2005 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
18.09.2010 заочним рішенням Салтівського районного суду м. Харкова (на той час ОСОБА_5 ) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнено аліменти, в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до її повноліття, починаючи з 08.06.2010.
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам складеним державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції 01.10.2025 заборгованість ОСОБА_6 по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 станом на 29.09.2025 складає 60094,88 грн.
17.08.2024 між Національним юридичним університетом ім. Я. Мудрого з одного боку та вступником ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_1 з іншого, укладено договір № 04-24-08 про навчання, за яким Національний юридичний університет ім. Я. Мудрого зобов`язався здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою право для здобуття ступеня вищої освіти «Бакалавр», освітня програма акредитована строком до 01.07.2028.
17.08.2024 між Національним юридичним університетом ім. Я. Мудрого та замовником послуги ОСОБА_1 в інтересах здобувача освіти ОСОБА_3 укладено договір № К04-24-08 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, який є невід`ємною частину до договору № 04-24-08 від 17.08.2024, відповідно до якого загальна вартість освіти - 165400,00 грн. та складається з оплати за навчальні роки з 2024 по 2028 по 41350,00 грн. на рік.
Плата вноситься за перший рік навчання у розмірі 20675,00 грн. у строк не пізніше п`яти днів з дня зарахування на навчання (за перший семестр) та не пізніше 01 лютого (за другий семестр), наступні роки рівними платами щосеместрово не пізніше 01 вересня та 01 лютого (за кожен семестр відповідно).
Відповідно до довідки № 2222 від 23.10.2024 ОСОБА_3 є студенткою 04-24-04 групи 1 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету юстиції Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого, за спеціальністю право, термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028, за денною формою навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб.
У виконання умов договорів № 04-24-08 та № К04-24-08 від 17.08.2024 ОСОБА_1 18.10.2024 14.01.2025, 31.08.2025 на рахунки Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого за оплату за навчання ОСОБА_7 за контрактом № 04-24-08 сплачено по 8175,00 грн., що підтверджується копіями квитанції 9357-8463-4510-5247 до платіжної інструкції #0.0.3953162531.1 від 18.10.2024 АТ КБ «ПриватБанк», платіжною інструкції 0.0.4131302718.1 від 14.01.2025 АТ КБ «ПриватБанк» та платіжною інструкції 0.0.4522192323.1 від 31.08.2025 АТ КБ «ПриватБанк».
Отже вбачається, що ОСОБА_1 звернулась з позовом про стягнення понесених додаткових витрат на оплату навчання дитини до її повноліття та після настання повноліття, а також додаткових витрат на оплату навчання повнолітньої дитини, які позивачка планує понести у майбутньому.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже до цієї дати вимоги позивачки стосуються стягнення з відповідача, платника аліментів, додаткових витрат на неповнолітню дитину.
Позивачка звернулася до суду з позовом 15.09.2025 після досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
За твердженням позивачки відповідач не приймає участі у житті дитини, не спілкується з нею, має заборгованість по сплаті аліментів, які зобов`язаний був платити до досягнення дочкою аліментів, в 2023 році вона змушена була у судовому порядку стягувати з нього понесені додаткові витрати на придбання дочці ноутбуку. Відповідач уникає спілкування і з нею.
Сам же відповідач при судовому розгляді, в режимі відеоконференцзв`язку, зазначив, що не проживає за місцем реєстрації, а фактично проживає в Дніпропетровській області, при цьому відмовився назвати адресу свого перебування, посилався на відсутність коштів через неможливість працювати за станом здоров`я, суду надав лише виписку з медичної картки стаціонарного хворого про перебування на стаціонарному лікуванні з 03.09.2025 по 10.09.2025 у відділені хірургії, якихось документів про стійку втрату працездатності, встановленні інвалідності або протипоказань до праці не надав. 
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачкою доведено, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів, але вона не змогла їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати.
При цьому, звертаючись до суду позивачка ґрунтувала свої вимоги виходячи з положень ст. 182, 185 СК України, проте позовна заява не містить посилань на норми ст. 199 СК України, яка передбачає обов’язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.
Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, що виключає можливість застосування до вказаних правовідносин ч. 2 ст. 182 СК України.
Виходячи з аналізу норм ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Сімейним кодексом України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які навчаються встановлено главою 16 СК України, зокрема ст. 199 цього кодексу. 
Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками та дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу, які не передбачають зобов`язання батьків нести участь у додаткових витратах на повнолітніх дочку чи сина.
На час розгляду справи встановлено, що 14.01.2026 рішенням Індустріального районного суду м. Харкова задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 на період її навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.09.2025 і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 річного віку.
Хоча на час ухвалення цього рішення, рішення суду від 14.04.2026 не набрало чинності, ОСОБА_1 скористувалась правом на стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, передбаченим главою 16 СК України.
Пунктом а ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої 27.02.1991 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р. держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі.
Враховуючи, що витрати позивача на навчання неповнолітньої дочки є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами та спрямовані на розвиток особи, розумових і фізичних здібностей дитини і ст. 185 СК України встановлює обов`язок того з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину брати участь у додаткових витратах на дитину, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною навчанням дитини.
Отже позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення половини витрат понесених позивачкою з оплати навчання неповнолітньої  ОСОБА_3 за договорами № 04-24-08 та № К04-24-08 від 17.08.2024 у сумі 16350,00 грн., до досягнення ОСОБА_3 повноліття, які підтверджено квитанцією 9357-8463-4510-5247 до платіжної інструкції #0.0.3953162531.1 від 18.10.2024 та платіжною інструкції 0.0.4131302718.1 від 14.01.2025 АТ КБ «ПриватБанк», підлягають задоволенню, в зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню 8175,00 грн. (16350/2=8175).
Разом з цим не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 понесених нею додаткових витрат на повнолітню дочку, яка продовжує навчання у сумі 4087,05 грн., що дорівнює половині сплаченої нею суми за навчання за 2 семестр навчального року у сумі 8175,00 грн. за платіжною інструкцією 0.0.4522192323.1 від 31.08.2025 АТ КБ «ПриватБанк» та на майбутнє по 4087,05 грн. за кожний семестр навчання не пізніше 01 лютого 2026 і до 30.06.2028, оскільки стягнення таких витрат на повнолітню дитину не передбачене законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем судовий збір не сплачувався, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ “Про судовий збір” позивачка звільнена від сплати судового збору, отже з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 302,83 грн. (8175,00 грн. / 32696,00 грн. х 1211,20 грн).
Разом із цим, вирішуючи клопотання відповідача про звільнення його від сплати судового збору у зв`язку із зловживанням процесуальним правом з боку ОСОБА_8 , а саме неодноразовою подачею нею позовів до нього за результатами розгляду яких на нього покладаються витрати по сплаті судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Позивач, звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Наявність порушених, не визнаних або оспорених прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, та визначення осіб, якими такі права були порушені, встановлюється судом за наслідками розгляду справи по суті на підставі наданих сторонами доказів.
Під зловживанням процесуальними правами розуміється особлива форма цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.
За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача чи зловживання його процесуальними правами були здійснені в ході розгляду справи, а тому відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору, оскільки звернення позивачки до суду за захистом свого порушеного права, а також її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами.
Керуючись ст. ст. 141, 182, 185, 187, 189-192 і 194-197, 199, 201 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати понесені на оплату навчання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у сумі 8175 (вісім тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 00 коп.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат понесених на оплату навчання повнолітньої дочки ОСОБА_3 у сумі 4087,00 грн. та додаткових витрат на навчання, які планується понести – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 302,83 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повний текст рішення складено 20.02.2026.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 – АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя:            Ізмайлов І.К.