справа № 753/12929/24
провадження № 2/753/4718/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Начичко І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, суд - 
ВСТАНОВИВ:
ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» у липні 2024 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.
Позов мотивований тим, що 02.08.2023 року о 12 год. 30 хв. на вул.В.Васильківська, 67/7 в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 , який у порушення п.п.2.3 б, 13.1 ПДР України не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Порше», д.н.з. НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ( ОСОБА_2 ) була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АРКС»за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 90794а2к3.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року, яка набула чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу . 
В наслідок ДТП власнику автомобіля «Порше», д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано збитків.
Відповідно до розрухнку суми страхового відшкодування, страхового акту від 16.08.2023 року, умов Договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 145 137 грн. 98 коп., яке позивачем сплачено за відповідний ремонт пошкодженого автомобіля на СТО, що підтверджує платіжною інструкцією.
Вказує, що відповідно до п.28.13 Договору страхування від 07.12.2022 року при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи, й позивачем страхове відшкодування визначено в сумі 145 137 грн. 98 коп., франшина (0): 45 137 грн. 98 коп. - франшина (0) = 145 137 грн. 98 коп., що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
В судове засідання позивач повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), а будучи присутнім в судовому засіданні 07.01.2025 року в особі його представника Хомюка П.М., діючого на пвдставі ордера адвоката про надання правовової допомоги від 16.12.2024 року (а.с.55), вимоги позову не визнав вцілому. 
Відповідачем подано відзив на позов від 07.01.2025 року, у якому вимоги позову не визнав вцілому, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що пошкодження автомобіля при ДТП 02.08.2023 року були незначними - задня центральна частина, й визначена позивачем сума збитків є надмірно необґрунтованою, а проведений рахунок на суму 145 137 грн. 98 коп. не є висновком експерта про пошкодження, й просив за його клопотанням призначити по справі судову авто товарознавчу експертизу.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду.
Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.
Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження.
Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України).
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що 02.08.2023 року о 12 год. 30 хв. на вул.В.Васильківська, 67/7 в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_1 , який у порушення п.п.2.3 б, 13.1 ПДР України не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Порше», д.н.з. НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ( ОСОБА_2 ) була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АРКС»за Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 90794а2к3.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року, яка набула чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.9) . 
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В наслідок вказаної ДТП було завдано шкоди автомобілю власнику автомобіля «Порше», д.н.з. НОМЕР_2 .
Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту від 16.08.2023 року, умов Договору страхування, розмір страхового відшкодування позивчаем визначено у сумі 145 137 грн. 98 коп., й яка позивачем сплачена за відповідний ремонт пошкодженого автомобіля на СТО, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с.13-17).
Позивач вказує, що відповідно до п.28.13 Договору страхування від 07.12.2022 року при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшколдвання дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи, яким визначено в сумі 145 137 грн. 98 коп., франшина (0).
В ході розгляду справи відповідач не погодився із визначеною сумою виплаченого страхового відшкодування, й ним заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.
Так, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу, перед експертом поставлено питання: «Яка вартість матеріального збитку (шкоди) та відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.08.2023 року о 12 год. 30 хв. по вул.Велика Васильківська, 67/7 у м.Києві, автомобіля марки "Порше", д.н.з.  НОМЕР_2 , 2014 року випуску, який належить ОСОБА_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, станом на 05 серпня 2023 року ?
Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 28.07.2025 року № 438/25-54, проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Порше", д.н.з.  НОМЕР_2 , 2014 року випуску, після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.08.2023 року о 12.30 год. по вул.В.Васильківська, 67/7 у м.Києві, який належить ОСОБА_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, станом на 05 серпня 2023 року , складала 40 578 грн. 39 коп., й вказаний висновок судом покладається в основу рішення для визначення суми стягнення за виплачене позивачем страхове відшкодування.
Так, зважаючи на положення ст.36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначені правові позиції ВС у подібнах правовідносинах(постанова КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17), у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. 
Суд, зважаючи на спірні правовідносини, встановив, що позивач документально не підтвердив оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ. 
Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. 
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно, у зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою страхувальнику, у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача.
Так, до страховика, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України. 
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір - 3 028 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ідентифікаційний код платника податків відсутні, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», код ЄДРПОУ - 20474912, 40 578 грн. 39 коп. - витрат, пов"язаних із виплатою страхового відшкодування, 3 028 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 43 606 (сорок три тисячі шістсот шість) грн. 39 (тридцять дев`ять) коп.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: