Справа № 302/358/26 
Провадження № 2-о/302/39/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., за участі секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатка Керита Мар`яна Василівна, заінтересована особа Міжгірська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,
у с т а н о в и в:
У березні 2026 року заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця – адвокатка Керита М. В., заінтересована особа Міжгірська державна нотаріальна контора, звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяву обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . На момент смерті її чоловіка вона проживала разом із ним за вказаною адресою.
На час смерті ОСОБА_2 був співвласником квартири АДРЕСА_2 .
Зазначала і те, що їх спільний син ОСОБА_3 станом на день смерті ОСОБА_2 також був зареєстрований і проживав у цій квартирі та був її співвласником.
Їхній син ОСОБА_3 помер у період часу між 17.06.2025 12:00 год по 19.06.2025 14:25 год у м. Аахен Німеччина. До його майна за її заявою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н. Ю. була заведена спадкова справа № 18/2025 та видано їй 30.12.2025 свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого сина ОСОБА_3 .
Стверджувала, що вона прийняла спадщину за законом до майна померлого чоловіка шляхом постійного проживання разом із ним на день його смерті, що підтверджується довідкою виконкому Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 13.11.2025 за № 107. 
З метою реалізації свого спадкового права (оформлення спадщини) у лютому 2026 року вона звернулася до державної нотаріуски Дунаєвої О. І. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого чоловіка ОСОБА_2 , однак у видачі такого нотаріускою їй було відмовлено, оскільки на час смерті ОСОБА_2 її місце реєстрації проживання відрізнялося від місця реєстрації проживання чоловіка.
За цих підстав нотаріуска рекомендувала їй звернутися до суду з заявою про продовження строку для прийняття спадщини або про встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини за адресою спадкодавця разом із нею у АДРЕСА_1 .
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд установити факт, що має юридичне значення, а саме факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем (її чоловіком) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть № 104, який постійно проживав на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі в порядку окремого провадження та призначено її судовий розгляд по суті (а.с.27).
У судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представниця - адвокатка Керита М.В. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи були належним чином повідомлені. Водночас до суду від адвокатки Керити М. В. надійшла заява від 07.04.2026, в якій вона просила розглянути цю справу без її та заявниці ОСОБА_1 участі, заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити(а.с.34-36).
Представник заінтересованої особи Міжгірської державної нотаріальної контори у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи був належним чином повідомлений, причини своєї неявки до суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав (а.с.29,32,33).
З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. 
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).
Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, перелік яких наведено у частині першій цієї ж статті. При цьому за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян».
Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 05.02.1983 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (заявниця) зареєстрували між собою шлюб, унаслідок чого дружина змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.11). 
Чоловік заявниці ОСОБА_1 – ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 08.12.2021, за актовим записом № 104 (а.с.10).
Відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.12.2001 батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /заявниця/ (а.с.12).
Як видно із свідоцтва про смерть за реєстраційним номером НОМЕР_4 , виданим у м. Аахен Німеччина, ОСОБА_3 помер у період часу між 17.06.2025 з 12:00 год по 19.06.2025 року 14:25 год у м. Аахен Федеративної Республіки Німеччина (а.с.13,14).
Згідно з довідкою виконкому Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 13.11.2025 за № 107, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був постійним мешканцем та зареєстрований у АДРЕСА_1 та разом із ним не менше шести місяців до дня його смерті проживала його дружина ОСОБА_1 , але не була зареєстрована (а.с.15).
Як видно із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 84320795, виданої 26.02.2026 державною нотаріускою Дунаєвою О. І., то у Спадковому реєстрі інформація про наявність заповіту, складеного ОСОБА_2 , є відсутня (а.с.16).
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26.02.2026 за № 84320794, то наявна інформація про реєстрацію спадкової справи за спадкодавцем ОСОБА_2 , номер у Спадковому реєстрі 69791842 від 12.10.2022 (а.с.17).
Листом державної нотаріуски Дунаєвої О. І. за вих. № 57/01-30 від 26.02.2026 заявниці ОСОБА_1 було роз`яснено, що вона не прийняла спадщину шляхом постійного спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , оскільки її місце реєстрації проживання на момент смерті ОСОБА_2 відмінне від місця реєстрації проживання померлого, а тому їй рекомендовано звернутися до суду з заявою про продовження строку для прийняття спадщини чи встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного спільного проживання (а.с.18).
Зі свідоцтва про право власності на квартиру від 25.12.2006 видно, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї дружині ОСОБА_1 та сину ОСОБА_3 (а.с.19).
Як убачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «БТІ м. Ужгород», то квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.20).
Зі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його мати ОСОБА_1 , а саме щодо спадкового майна, яке складається з 1/6 квартири АДРЕСА_2 (а.с.21).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1, 2 ст. 1220 ЦК України).
Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України).
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
За змістом пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.
Виходячи із положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини.
Місцем проживання фізичної особи згідно зі ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Відсутність місця реєстрації спадкоємця за місцем реєстрації, проживання спадкодавця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, установлення цього факту для заявниці має юридичне значення, оскільки від його установлення залежить подальша реалізація її спадкових прав щодо зазначеного вище нерухомого майна та установлення цього факту не стосується інших осіб спадкоємців, не призводить до виникнення спору про право, є відсутніми заперечення щодо вимог ОСОБА_1 з боку заінтересованої особи, відтак суд доходить висновку, що заявлені нею вимоги є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а тому її заява підлягає до задоволення.
За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись статтями 76-81, 89, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця – адвокатка Керита Мар`яна Василівна, заінтересована особа Міжгірська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Установити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі спадкодавцем (її чоловіком) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і постійно проживав на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
 
Повне судове рішення складено та підписано 08.04.2026.
Учасники справи:
Заявниця ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
Заінтересована особа Міжгірська державна нотаріальна контора, місце знаходження: селище Міжгір`я, вул. Шевченка, буд. №99 Хустського району Закарпатської області, ідентифікаційний код в ЄРДПОУ 02883953.

Суддя В. Ю. Готра