Справа №705/983/26
1-кп/705/725/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42024052210001267 від 05.04.2024 за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осітна Уманського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має, військовослужбовця, який призваний за мобілізацією, перебуває на посаді радіо телефоніста – лінійного наглядача відділення зв`язку взводу управління 2 мінометної батареї 2 механізованого батальону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 23 листопада 2025 року близько 14:00 години в с. Максимівка Уманського району Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , став свідком обставин, а саме конфлікту між ОСОБА_5 , 2007 року народження, та ОСОБА_6 , 1954 року народження, який розпочався на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між ними, під час якого ОСОБА_5 наніс ОСОБА_6 численні удари руками та ногами, а також дерев`яним брусом в ділянку голови та інші частини тіла, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток основи, склепіння та з переломом кісток лицевого черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки та речовину головного мозку й травматичним набряком-набубнявінням та забоєм речовини головного мозку, закритої травми грудної клітки з двосторонніми переломами ребер, забоями легень, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 05-7-02/409 ДСУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 26.01.2026 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких ОСОБА_6 помер на місці події.
Після цього, ОСОБА_4 , не вступаючи у попередню злочинну змову із ОСОБА_5 та не діючи спільно з останнім, усвідомлюючи, що ОСОБА_5 вчинив вбивство ОСОБА_6 , свідком якого він став, не являючись членом сім`ї або близьким родичем ОСОБА_5 , перебуваючи на місці події та маючи при собі засоби зв`язку та реальну можливість залишити місце вбивства, цього не вчинив, не повідомив про вчинений ОСОБА_5 особливо тяжкий злочин правоохоронні органи, а почав активно сприяти приховуванню особливо тяжкого злочину, слідів його вчинення, діючи з особистих мотивів, заздалегідь не обіцяючи останньому приховати знаряддя та сліди вчиненого ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме вбивства потерпілого ОСОБА_6 , очевидцем якого був, усвідомлюючи суспільну небезпеку діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення та бажаючи настання цих наслідків, з метою приховування умисного вбивства, усвідомлюючи фактичні ознаки приховуваного ним діяння, діючи умисно, вчинив активні дії, направлені на перенесення з будинку та переховування і маскування трупа ОСОБА_6 , знаряддя вбивства - дерев`яного бруса та одягу, в який вони обоє були одягнені, тобто протягом певного часу допомагав ОСОБА_5 у приховуванні слідів та знаряддя вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Показав, що дійсно 23.11.2025 був свідком конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у подальшому допоміг ОСОБА_5 приховати сліди та знаряддя злочину, при цьому дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про вчинене дуже шкодує, просив суворо не карати, запевнив, що у подальшому не допускатиме протиправної поведінки. 
Покази обвинуваченого є послідовними й логічними, відповідають фактичним обставинам справи, тому не викликають у суду сумніву. 
Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ч. 1 ст. 396 КК України та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлена правильність розуміння ним змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення частини третьої статті 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, що характеризують особу обвинуваченого, та документів, що містять відомості про речові докази, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими частиною третьою статті 349 КПК України.
Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_7 у заздалегідь не обіцяному приховуванні особливо тяжкого злочину, тому засуджує його за ч. 1 ст. 396 КК України. 
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; конкретні обставини його вчинення; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання, де характеризується негативно, є військовослужбовцем, не перебуває на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога. 
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінює свою протиправну поведінку і висловлює готовність бути покараним за вчинене.
Обставиною, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного суд вважає, що покарання у виді обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
У зв`язку із звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням запобіжний захід у даному кримінальному провадженні у виді тримання під вартою слід скасувати та звільнити ОСОБА_4 з-під варти у залі суду.
На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України слід зарахувати у строк покарання, призначеного за даним вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 23.11.2025 до дня звільнення з-під варти, тобто до 08.04.2026, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що відповідає двом дням обмеження волі.
Цивільний позов у справі не заявлявся. 
Процесуальні витрати відсутні.
Враховуючи позицію прокурора про те, що речові докази знаходяться у матеріалах виділеного кримінального провадження, суд не вирішує питання долі речових доказів.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, у період якого зобов`язати відповідно до ст. 76 КК України: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , скасувати та негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти у залі суду.
Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк тримання під вартою з 23.11.2025 до дня звільнення з-під варти, тобто до 08.04.2026, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України відповідає двом дням обмеження волі.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним у порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Суддя ОСОБА_1