ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2026 року	справа № 380/12961/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Львівської обласної прокуратури, поданої в інтересах Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заступника керівника Львівської обласної прокуратури, подана в інтересах Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Турківської міської ради Самбірського району Львівської області із вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Турківської міської ради № 3155 від 27.03.2025 “Про розгляд звернення Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 25.02.2025 №02/362-25 (рей. № 870-02.16 від 04.03.2025) щодо віднесення земельних ділянок до самозаліснених”;
- зобов`язати Турківську міську раду повторно розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 25.02.2025 №02/362-25 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.
В обґрунтування позову зазначив те, що порушуючи вимоги законодавства, яке регулює порядок збільшення лісистості території України, Турківська міська рада 27.03.2025 рішенням № 3155 за результатами розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України (далі ЗУЛМГ) протиправно відмовила у віднесенні залісених земельних ділянок загальною площею 407,7870 га, вказаних у поданні від 35.02.2025 за № 02/362-25, до самозалісених земель. Повідомив, що Львівською обласною прокуратурою з`ясовано, що з урахуванням Указів Президента від 07.06.2021 №228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів», від 29.09.2022 № 675/2022 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року «Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період», доручень начальника Львівської ОВА, на підставі ст. ст. 57, 57-1 Земельного кодексу України ЗУЛМГ 25.02.2025 звернулося до Турківської міської громади з поданням № 02/362-25 щодо віднесення 5 земельних ділянок загальною площею 407,7870 га до самозалісених, а саме: ділянка площею 311, 9012 га, GPS координати 49.180129, 23.026246, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, ліщина розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 20 років. Середня повнота 0,3. Покрита лісом площа складає 65% від загальної площі; ділянка площею 50,1623 га, GPS координати 49.165539, 23.108129, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,5. Покрита лісом площа складає 95% від загальної площі; ділянка площею 11,4631 га, GPS координати 49.147464, 23.094224, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 20 років. Середня повнота 0,55. Покрита лісом площа складає 95% від загальної площі; ділянка площею 20,6874 га, GPS координати 49.255323, 22.853108, залісена такими породами як сосна, ялина, береза, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,4. Покрита лісом площа складає 70% від загальної площі; Ділянка площею 13,5730 га, GPS координати 49.194559, 22.861004, залісена такими породами як сосна, ялина, береза, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,4. Покрита лісом площа складає 75% від загальної площі. Зазначив, що за результатами розгляду подання від 25.02.2025 за № 02/362-25 Турківською міською радою ради Самбірського району Львівської області листом від 01.04.2025 за № 680/02-17 повідомлено ЗУЛМГ про прийняття рішення № 3155 від 27.03.2025. Як вбачається з рішення сесії Турківської міської ради № 3155 від 27.03.2025 «Про розгляд звернення Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 25.02.2025 №02/362-25 (рей.№870-02.16 від 04.03.2025) щодо віднесення земельних ділянок до самозаліснених», рада вирішила відмовити ЗУЛМГ у віднесенні земельних ділянок до самозалісених. Прокурор стверджує, що при прийнятті даного рішення рада керувалась п. 34 ст. 26, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України, але аж ніяк не ст. 57-1 Земельного кодексу України, що є порушенням такої статті (ст. 57-1) при розгляді даного подання. Тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 30.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
На адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що у кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду. Вказав, що земельні ділянки, які прокурор просить віднести до самозаліснених є землями запасу, сформованими відповідно до Земельного кодексу України в редакції 1991 року. Зазначив, що землі запасу могли бути використані для реалізації планів розвитку територій, створення нових об`єктів інфраструктури, розширення населених пунктів тощо. Згідно з чинним Земельним кодексом України, землі запасу не виділяються в окрему категорію, а землі, не надані у власність або користування, автоматично вважаються такими, що знаходяться у запасі. Це, на думку відповідача, означає, що немає необхідності формально відносити земельні ділянки до земель запасу. Повідомив, що Законом України від 20.06.2022 №2321-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» внесені зміни до Земельного кодексу України, а саме главу 11 доповнено статтею 57-1 «Самозалісені землі», якою визначено порядок віднесення земельних ділянок до самозалісених. Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею. Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Відповідач стверджує, що жодного доказу, який би підтверджував, хто проводив обстеження та визначав площі, в який спосіб було проведено обстеження земельних ділянок, яким чином трактувалися породи, як визначався вік насаджень, якщо це самозалісення, і головне, як визначався відсоток залісення площі позивачем не надано. Повідомив, що жодних актів обстеження даних земельних ділянок та інші докази щодо того, яким чином проводилось обстеження - дані про ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель, які вимагаються для виявлення самозалісених ділянок; дані про фотофіксацію самозалісення, інформації про земельно-кадастрові, топографо-геодезичні, інші зйомки тощо) - позивачем не надано, що ставить під сумнів однобоке визначення даних земельних ділянок самозалісеними. Звернув увагу, що Турківська міська рада своїми листами від 20.03.2025 №612-02.17 та №613-02.17 запрошувала представників Турківський ЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» та ДП «Турківський лісгосп» на засідання сесії Турківської міської ради, однак жоден представник на сесію не прибув. Зазначив, що Турківську міську раду не було залучено до обстежень зазначених самозалісених ділянок. Жодного повідомлення від Західного МУЛМГ чи від ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» про те, що ними буде проводитись будь-яке обстеження даних земельних ділянок та запрошення надати свого представника при такому обстеженні Турківська міська рада не отримувала – такі докази позивачем не надані, та у матеріалах справи відсутні. 
Також вказав, що згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними. Просив у задоволенні позову відмовити.
Прокурор надіслав на адресу відповідь на відзив, в якій звернув увагу на те, що абзацом 3 ч. 2 ст. 57-1 ЗК України унормовано, що рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Наведене свідчить про відсутність дискреційних повноважень в органу місцевого самоврядування, оскільки нормативне регулювання є однозначним та передбачає лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, зокрема прийняття рішення лише щодо віднесення. Стверджує, що в разі відсутності рішення суду про зобов`язання прийняти конкретне рішення, що узгоджується з вищевказаними нормами закону, це може призвести до зловживання своїми правами орган місцевого самоврядування, який може на підставі рішення суду про повторний розгляд на сесії ради відповідного подання позивача знову прийняти рішення про відмову у віднесення земельних ділянок до самозалісених, що породить новий спір до безкінечності і ефективно не захистить права держави та не призведе до виконання Указів Президента України рішення РНБОУ. Просив позов задовольнити.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
Указами Президента України від 07.06.2021 №228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів», від 29.09.2022 № 675/2022 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року «Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період», передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності.
На виконання Указу Президента України від 29.09.2022 № 675 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29.09.2022» проведено наради у Львівській обласній державній адміністрації за участі представників Західного МУЛМГ, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державної екологічної інспекції у Львівській області, Карпатського лісового офісу ДП «Ліси України», обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Галсільліс» та органів місцевого самоврядування за результатами яких 02.11.2022 видано доручення голови ЛОВА №47/0/6-22ВА «Про охорону, захист, використання та відтворення лісів України в особливий період» про проведення органами місцевого самоврядування, районними адміністраціями спільно з постійними лісокористувачами інвентаризації самозалісених та придатних для створення лісів земель; 30.06.2023 видано доручення голови ЛОВА головам міських, сільських та селищних рад територіальних громад подати до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області переліки самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок в межах територіальних громад, які необхідно включити до переліку земельних ділянок, які підлягають інвентаризації земель у 2024 році.
Львівською обласною прокуратурою з`ясовано, що з урахуванням вищевказаних Указів Президента, доручень начальника Львівської ОВА, на підставі ст. ст. 57, 57-1 Земельного кодексу України ЗУЛМГ 25.02.2025 звернулося до Турківської міської громади з поданням № 02/362-25 щодо віднесення 5 земельних ділянок загальною площею 407,7870 га до самозалісених, а саме:
- ділянка площею 311, 9012 га, GPS координати 49.180129, 23.026246, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, ліщина розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 20 років. Середня повнота 0,3. Покрита лісом площа складає 65% від загальної площі;
- ділянка площею 50,1623 га, GPS координати 49.165539, 23.108129, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,5. Покрита лісом площа складає 95% від загальної площі;
- ділянка площею 11,4631 га, GPS координати 49.147464, 23.094224, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 20 років. Середня повнота 0,55. Покрита лісом площа складає 95% від загальної площі;
- ділянка площею 20,6874 га, GPS координати 49.255323, 22.853108, залісена такими породами як сосна, ялина, береза, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,4. Покрита лісом площа складає 70% від загальної площі;
- ділянка площею 13,5730 га, GPS координати 49.194559, 22.861004, залісена такими породами як сосна, ялина, береза, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,4. Покрита лісом площа складає 75% від загальної площі.
У вказаному поданні висловлено прохання про те, щоб при розгляді даного питання запрошувати представників постійних лісокористувачів, які здійснюють лісогосподарську діяльність на території громади.
Рішенням сесії Турківської міської ради № 3155 від 27.03.2025 «Про розгляд звернення Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 25.02.2025 №02/362-25 (рей.№870-02.16 від 04.03.2025) щодо віднесення земельних ділянок до само заліснених відмовлено Західному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України щодо віднесення земельних ділянок вказаних у зверненні від 25.02.2025 №02/362-25 (рей.№870-02.16 від 04.03.2025) до самозаліснених.
Не погодившись з вищевказаним рішенням прокурор звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Щодо наявності повноважень у прокурора на звернення до суду із цим позовом.
У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 
2) у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Аналогічна позиція з вказаного питання, відображена також у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2025 року у справі №560/81/25
Повертаючись до цієї справи, судом установлено, що відповідно до Положення «Про Державне агентство лісових ресурсів України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 521 від 08.10.2014, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.
В свою чергу, відповідно до Положення «Про Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства», затвердженого наказом Держлісагенства України №1006 від 09.11.2022, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагенству та є його територіальним органом. Завданням Управління є реалізація повноважень Держлісагенства у сфері лісового та мисливського господарства на території Львівської, Закарпатської та Івано-Франківської області.
Таким чином, Управління є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, яке зобов`язане вживати заходи щодо подання клопотань до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування стосовно прийняття рішень про віднесення земельних ділянок до самозалісених.
У справі, що розглядається, прокурор підставою для звернення до суду визначив бездіяльність уповноваженого органу.
А зокрема зі змісту адміністративного позову та зібраних у справі доказів слідує, що Львівською обласною прокуратурою з`ясовано, що будь-яких справ про оскарження рішення Турківської міської ради № 3155 від 27.03.2025 у провадженні судів не перебуває, що у свою чергу свідчить про бездіяльність Західного УЛМГ.
Згідно з листом Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 20.06.2025 за № 05/972-25, наданого на запит прокуратури, до суду з позовами щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносин ЗУЛМГ не звертались, оскільки згідно затвердженого кошторису на 2025 рік не передбачено асигнувань по КЕКВ 2800 для сплати судового збору. Наведене свідчить про неналежне здійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави та є підставою для застосування прокурором положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва інтересів держави в суді в особі зазначеного органу, із визначенням його в якості Позивача. Щоб інтереси держави не залишились не захищеними, обласною прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду з відповідним позовом. З метою виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», обласною прокуратурою 23.06.2025 повідомлено ЗУЛМГ про звернення прокуратури з відповідним позовом до суду
З огляду на вказане, зібраними у справі доказами підтверджується порушення інтересів держави внаслідок невжиття вказаними компетентними органами заходів, спрямованих на захист інтересів, щодо віднесення відповідачем земельних ділянок до самозалісених, що є безумовною підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 13, 16 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 07 червня 2021 року № 228/2021 “Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів” з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля постановлено започаткувати з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи “Масштабне залісення України”.
Законом України від 20 червня 2022 року № 2321-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів”, який набрав чинності 10.07.2022, главу 11 Земельного кодексу України доповнено статтею 57-1 такого змісту:
Стаття 57-1 Самозалісені землі:
1. Самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.
2. Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.
Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.
Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
3. Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.
4. Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.
5. Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру.
Крім того, з метою реалізації вказаної норми, частину четверту статті 21 Закону України “Про Державний земельний кадастр” доповнено абзацом 4, яким передбаченого, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 ЗК України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісненої.
Також внесено відповідні доповнення і до статті 184 ЗК України, за змістом яких “визначення самозаліснених ділянок” віднесено до змісту землеустрою.
Цим же Законом внесено доповнення в частину першу статті 36 Закону України “Про землеустрій”, і відповідно до такого доповнення “ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення самозалісених ділянок, земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії, підтоплення, радіоактивного та хімічного забруднення, інших негативних явищ”.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу II “Прикінцеві положення” Закону №2321-IX, Кабінету Міністрів України велено у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозалісених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.
Кабінет Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймав.
Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI “Про Державний земельний кадастр” відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який, відповідно до статті 22 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.
Разом з тим, введено новий вид у підгрупах угідь Класифікації видів земельних угідь (КВЗУ): “005.05. Самозаліснені землі”, які включають самозаліснені території будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкриті частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення яких відбулося природним шляхом.
Отже, у спірних правовідносинах органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, з урахуванням статей 57-1, 122 ЗК України та частини четвертої статті 21 Закону України “Про державний земельний кадастр”, є відповідний орган місцевого самоврядування.
Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Відповідно до частини 1 статті 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Указом Президента України «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів» №228/2021 від 07.06.2021 (далі - Указ), з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля започатковано з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи «Масштабне залісення України». З цією метою Кабінету Міністрів України велено:
1) розробити у двомісячний строк та внести на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо удосконалення системи охорони, захисту і відтворення лісів, у тому числі самосійних, стимулювання лісорозведення, збереження та відновлення природних екосистем;
2) розробити та затвердити державну цільову програму «Масштабне залісення України», спрямовану на розв`язання проблемних питань лісовпорядкування, насамперед щодо охорони, захисту, використання та відтворення лісів;
3) ужити в установленому порядку заходів щодо:
- реформування лісового господарства, у тому числі удосконалення системи управління державними лісогосподарськими підприємствами;
- ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України;
- забезпечення належного фінансування у 2022 році та наступних роках заходів з охорони, захисту, використання та відтворення лісів;
- запровадження механізмів залучення інвестицій для відновлення лісів та лісорозведення.
З матеріалів справи слідує, що Львівською обласною прокуратурою встановлено, що з урахуванням вищевказаних Указів Президента, доручень начальника Львівської ОВА, на підставі ст. ст. 57, 57-1 Земельного кодексу України ЗУЛМГ 25.02.2025 звернулося до Турківської міської громади з поданням № 02/362-25 щодо віднесення 5 земельних ділянок загальною площею 407,7870 га до самозалісених.
Зокрема, щодо ділянки площею 311, 9012 га, GPS координати 49.180129, 23.026246, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, ліщина розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 20 років. Середня повнота 0,3. Покрита лісом площа складає 65% від загальної площі, ділянки площею 50,1623 га, GPS координати 49.165539, 23.108129, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,5. Покрита лісом площа складає 95% від загальної площі, ділянка площею 11,4631 га, GPS координати 49.147464, 23.094224, залісена такими породами як ялина, сосна, береза, верба, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 20 років. Середня повнота 0,55. Покрита лісом площа складає 95% від загальної площі, ділянки площею 20,6874 га, GPS координати 49.255323, 22.853108, залісена такими породами як сосна, ялина, береза, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,4. Покрита лісом площа складає 70% від загальної площі, ділянки площею 13,5730 га, GPS координати 49.194559, 22.861004, залісена такими породами як сосна, ялина, береза, розміщення по площі нерівномірне. Середній вік насадження 15 років. Середня повнота 0,4. Покрита лісом площа складає 75% від загальної площі.
Судом встановлено, що рішенням сесії Турківської міської ради № 3155 від 27.03.2025 «Про розгляд звернення Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 25.02.2025 №02/362-25 (рей.№870-02.16 від 04.03.2025) щодо віднесення земельних ділянок до само заліснених» відмовлено Західному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України щодо віднесення земельних ділянок вказаних у зверненні від 25.02.2025 №02/362-25 (рей.№870-02.16 від 04.03.2025) до самозаліснених.
Листом від 01.04.2025 № 680/02-17 Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повідомила Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України про прийняття рішення № 3155 від 27.03.2025.
При цьому оскаржуване рішення не містить жодних мотивів та підстав ухвалення такої відмови.
Відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина, визначені у Законі України “Про адміністративну процедуру”.
За змістом термінів, відображених у ст. 2 вказаного Закону адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації; 
Відповідно до частини 3 ст. 8 Закону України “Про адміністративну процедуру” адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Отож за загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом місцевого самоврядування конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Натомість, ухвалюючи оскаржуване рішення відповідач в порушення частини 3 ст. 8 Закону України “Про адміністративну процедуру” не привів належного обґрунтовування вмотивованості та підстав ухваленого ним рішення, яке є предметом оскарження у цій справі.
Невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Також суд зазначає, що стаття 36 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV “Про землеустрій” з 10 липня 2022 року передбачає проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою для виявлення самозалісених ділянок та використання цієї інформації для прийняття органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування рішень про передачу в постійне користування державним та комунальним лісогосподарським підприємствам самозалісених ділянок.
Водночас Кабінету Міністрів України надається розпорядження “провести інвентаризацію самозалісених ділянок та вжити заходів щодо забезпечення ведення лісового господарства на цих ділянках” (абзац 2 підпункту 2 пункту 4 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону № 2321-IX).
Зазначене свідчить про те, що законодавець на рівні ЛК України, ЗК України, встановив комплексний механізм ідентифікації та віднесення земельних ділянок до самозалісених, який передбачає:
- обов`язковість реагування органів місцевого самоврядування на подання територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства;
- здійснення землеустрою та обстежень для підтвердження наявності ознак самозалісення;
- відсутність в органу місцевого самоврядування дискреції щодо відмови у віднесенні ділянки до самозалісненої у разі наявності передбачених законом умов.
Як уже було зазначено судом Держлісагентство є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства (пункт 1 Положення № 521), здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин) (підпункт 4 пункту 4 Положення № 521); здійснює моніторинг лісів та приймає рішення про віднесення лісів до відповідної категорії (підпункт 8- 9 пункту 4 Положення № 521).
Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення № 521).
Завданням Міжрегіональних управлінь лісового та мисливського господарства є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених Держлісагентством (пункт 3 Положення № 404), організація ведення лісовпорядкування, забезпечення ведення державного лісового кадастру та облік лісів, здійснює моніторинг лісів, підготовка та подання матеріалів до Держлісагентства для прийняття рішень у межах його компетенції (пункт 4 Положення № 404).
Водночас частина третя статті 57-1 ЗК України передбачає, що рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісеної приймається органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування на підставі подання територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, яким є відповідне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.
Таким чином, саме на міжрегіональні управління покладено обов`язок ініціювати процедуру віднесення земельних ділянок до самозалісених шляхом підготовки та направлення матеріалів (подань), що є обов`язковою передумовою для прийняття рішення органом місцевого самоврядування.
При цьому, обов`язок органу місцевого самоврядування полягає не у вирішенні питання “доцільності” віднесення земельної ділянки до самозалісеної, а у виконанні передбаченої законом процедури віднесення таких земель, що слідує зі статті 57-1 ЗК України та статті 1 ЛК України.
Однак, незважаючи на внесене подання Західного УЛМГ від 25.02.2025 відповідач не провів їх ґрунтового, геоботанічного та іншого обстеження, які вимагаються для виявлення самозалісених ділянок; не забезпечила земельно-кадастрової, топографо-геодезичної та іншої зйомки названих ділянок та відповідної їх інвентаризації, не з`ясувала в установленому порядку та не підтвердила належними доказами обставин з приводу можливого перебування названих самозалісених ділянок у користуванні інших осіб та відповідно не забезпечила в установленому порядку належного вирішення питання щодо отримання погодженням із землекористувачем та /або заставодержателем (за наявності) з приводу віднесення таких ділянок до категорії самозалісених ділянок.
Статтею 10 Закону України “Про адміністративну процедуру” установлено, що адміністративний орган (яким є і відповідач) зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства. Особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними.
Частиною 1 ст. 16 цього ж Закону передбачено, що адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи.
За приведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення винесено відповідачем також з порушенням ст. 10 та 16 Закону України “Про адміністративну процедуру”, а тому є підставою для його скасування, позаяк відповідач не забезпечив належної реалізації своїх повноважень у спосіб та в порядку визначеному законом.
З огляду на відсутність належного розгляду відповідачем подання Західного УЛМГ від 25.02.2025 № 02/362-25 та не забезпечення відповідачем з`ясування усіх фактичних обставин та зібрання доказів (проведення обстежень, інвентаризації та отримання погоджень за потреби) з метою ухвалення рішення за наслідком розгляду такого подання, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 25.02.2025 № 02/362-25 та прийняти за результатами розгляду відповідне рішення з урахуванням висновків суду, відображених у судовому рішенні по цій справі.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість вимог прокурора, оцінивши надані ним докази та відповідача, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки під час розгляду справи не залучались свідки та не проводились експертизи, судові витрати на користь позивача не присуджується.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Турківської міської ради Самбірського району Львівській області від 27.03.2025 № 3155 “Про розгляд звернення Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 25.02.2025 №02/362-25 (рей. № 870-02.16 від 04.03.2025) щодо віднесення земельних ділянок до самозаліснених”.
Зобов`язати Турківську міську раду Самбірського району Львівської області (ЄДРПОУ 04056026) прийняти за результатами повторного розгляду подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (ЄДРПОУ 44921644) від 25.02.2025 №02/362-25 відповідне рішення з урахуванням висновків суду, відображених у судовому рішенні у цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.