ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/12372/25  Номер провадження 33/814/299/26	Головуючий у 1-й інстанції Гусач О. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі в режимі відеоконференції особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Шаповал В.Д., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Шаповал Валерія Дмитровича на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 06.09.2025 о 01-16 год. в м. Кременчуці по пр.-кту. Свободи ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 – адвокат Шаповал В.Д. та подав апеляційну скаргу, в якій прохає постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18.11.2025 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 , не заперечував проти проходження огляду на стан сп`яніння, проте, просив це здійснити в закладі охорони здоров`я. Прибувши в заклад охорони здоров`я, ОСОБА_3 , не відмовився від проходження огляду на спеціальному технічному засобі, що має цифровий показник вимірювання проміле алкоголю в крові, однак, незважаючи на всі намагання водія (з 01год. 49хв. до 01год. 50хв., що зафіксовано бодікамерою 476815), технічний засіб результат вимірювання відображено не було.
Акцентує увагу, що лікар закладу охорони здоров`я запропонував, здати як біологічний матеріал для дослідження саме кров (01год. 51хв. 15сек відеозапису з бодікамери 476815), в той же час здати для дослідження інший біоматеріал, запропоновано не було, чим порушено вимоги пункту 12 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, отже порушено встановлений порядок огляду на стан сп`яніння. Стверджує, що наявний у справі відеозапис не є належним доказом відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки, підтверджує факт порушення порядку такого огляду, що є самостійною підставою для закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 06.09.2025 о 01-16 год. в м. Кременчуці по пр.-кту. Свободи ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №445056 від 06.09.2025; направленням на огляд; рапортом поліцейського; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 , не заперечував проти проходження огляду на стан сп`яніння, проте, просив це здійснити в закладі охорони здоров`я. Прибувши в заклад охорони здоров`я, ОСОБА_3 , не відмовився від проходження огляду на спеціальному технічному засобі, що має цифровий показник вимірювання проміле алкоголю в крові, однак, незважаючи на всі намагання водія (з 01год. 49хв. до 01год. 50хв., що зафіксовано бодікамерою 476815), технічний засіб результат вимірювання відображено не було, апеляційний суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.
Із долученого до матеріалів відеозапису вбачається працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 , (хронологічний відрізок 01:18:16 – триває далі) працівниками поліції було зазначено водію підстави зупинки, перевірено документи та було встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_1 (Хронологічний відрізок 01:25:16 – триває далі)на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, після консультації з кимось по телефону ОСОБА_1 не погоджується, а погоджується пройти огляд в медичному закладі. Перебуваючи в кабінеті лікаря під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора декілька разів не може видути необхідну кількість повітря для проведення аналізу. Після цього, на пропозицію лікаря здати інші біологічні зразки (кров) для проведення лабораторних досліджень відмовляється це робити, пояснюючи тим , що вже продув «Драгер».
Щодо інших доводів, апеляційний суд не бере до уваги, так як зазначені порушення в доводах апеляційної скарги не є суттєвим та жодним чином не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять докази вини ОСОБА_1 а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №445056 від 06.09.2025; направленням на огляд; рапортом поліцейського; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 – адвоката Шаповала В.Д. задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Шаповал Валерія Дмитровича – залишити без задоволення.
Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду       Г.Л. Карпушин