ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/14782/25
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить:
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.05.2025 року № 064450008494, рішення ГУ ПФУ в Житомирській області, викладене у формі повідомлення від 21.05.2025 року № 0600-0215-8/46394, про відмову у призначенні їй пенсії із зниженням пенсійного віку протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.05.2025 року пенсію із зниженням пенсійного віку як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, виходячи із наявного страхового стажу роботи, який становить більше 15 років, відповідно до ст. 55 Закону №796-ХП «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії. 14.05.2025 року позивач звернулась до ГУ ПФ України в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку на 4 роки відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 21.05.2025 року відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який на думку відповідачів, має становити не менше 25 років. Позивач вважає, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно відмовило в призначенні пенсії, оскільки її страховий стаж становить не менше 15 років, що передбачено ст. 55 Закону №796-ХІІ.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідачами – ГУ ПФУ в Житомирській області та ГУ ПФУ в Запорізькій області, надіслано до суду відзив на позовну заяву, в яких представники управлінь просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представники зазначають, що за наданими документами та згідно даних Індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 22 роки 11 місяців 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Щодо періодів роботи після 01.01.2004 року, то до страхового стажу не зараховано 06.2004, з 02.05.2006 по 01.03.2007 та з 01.08.2007 по 08.07.2008 згідно записів трудової книжки від 12.10.1984 НОМЕР_1 та архівної довідки від 03.10.2023 №514, оскільки відсутня інформація щодо сплати страхових внесків згідно даних персоніфікованого обліку. Отже, рішення пенсійного органу, на думку відповідачів, є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також дослідивши подані сторонами документи, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи категорії 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Новоград-Волинською райдержадміністрацією 24.09.1999 року.
Позивач 14.05.2025 року звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду заяви прийнято рішення від 21.05.2025 року № 064450008494 про відмову у призначенні пенсії відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу — 25 років. В рішенні вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 11 місяців 03 дні.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені у статті 55 Закону №796-XII, частиною першою якої передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт постійного проживання чи роботи в цій зоні станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Початкова величина зменшення пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожен рік проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 9 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
За обставин, які склались у цій справі, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII слугувала відсутність, за висновком пенсійного органу, необхідного страхового стажу позивача - 25 років у зв`язку з непідтвердженням його даними, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В свою чергу, в оскаржуваному рішенні відповідача вказано, що страховий стаж позивача складає 22 роки 11 місяців 03 дні.
Визначаючись у ключовому питанні у цій справі, суд виходить з того, що згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XIІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до даних трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач: з 08.10.1984 року по 01.03.2007року працювала у Городницькому фарзаводі; з 01.08.2007 року по 08.07.2008 року працювала у Городницькому фарзаводі; з 24.10.2008 року по 19.05.2009 року перебувала на обліку в центрі зайнятості з отриманням допомоги; з 20.05.2009 року по 30.11.2009 року працювала продавцем у фізичної особи-підприємцю по зареєстрованому договору; з 18.12.2009 року 21.05.2010 року - перебувала на обліку в центрі зайнятості з отриманням допомоги.
Ці записи відповідають вимогам заповнення трудової книжки. 
Отже, загальний страховий стаж за даними трудової книжки становить 24 роки 10 місяців 21 день.
Натомість, посилаючись на дані індивідуальних відомостей про застраховану особу, в яких відсутня інформація щодо сплати страхових внесків, відповідачем зроблено необґрунтований висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів з 02.05.2006 по 01.03.2007 та з 01.08.2007 по 08.07.2008.
Вирішуючи питання достатності підстав для зарахування цього спірного періоду до страхового стажу позивача суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
У розумінні частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено у абзаці 1 частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно зі статтею 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XIІ до стажу роботи для призначення пенсії зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, оскільки страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Тому відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює таке нарахування страхових внесків, їх сплату (утримання) із заробітної плати застрахованої особи.
За спірних обставин, що склались, фактично внаслідок недотримання страхувальником вимог щодо внесення індивідуальних відомостей по сплаті внесків до Пенсійного фонду України або ж невиконання обов`язку нарахування та сплати страхових внесків, позивач позбавлена соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи (за окремими спірними періодами), що, на переконання суду, є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за спірний період щодо зарахування страхового стажу не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
Схожі висновки зроблено Верховним Судом у подібних зі спірними правовідносинами у постанові 02 серпня 2022 року у справі № 560/4616/20. У цьому судовому рішенні Верховний Суд висловився про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії заробітної плати, з якої не нараховані страхові внески.
Тож, беручи до уваги висновки Верховного Суду, які суд першої інстанції враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд вважає, що відсутність в реєстрі застрахованих осіб стосовно позивача інформації про сплату страхових внесків не може мати наслідком позбавлення права на зарахування періодів її трудової діяльності до страхового стажу.
В той же час, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII та ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік (саме в 2023 році позивач досягла віку 55 років), страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років, а з урахуванням зменшення на 5 роки - не менше 25 років.
В позовній заяві позивач наводить твердження, що частина перша статті 55 Закону № 796-XII та частина перша статті 26 Закону № 1058-IV застосовується при визначенні необхідного страхового стажу на умовах призначення пенсії на загальних умовах, без застосування частини другої статті 27 Закону № 1058-IV.
Крім того, позивач, посилаючись на положення Закону № 796-XII, стверджує, що вона має право на призначення пенсії за наявності не менше 15 років страхового стажу та відповідно посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № справа № 240/505/24.
Суд вважає такі твердження необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.
Стаття 55 Закону № 796-XII визначає умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Так, частиною третьою статті 55 Закону № 796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Тобто Закон № 796-XII чітко визначає, що призначення пенсії особам, потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи (до яких відноситься і позивач), здійснюється органом Пенсійного фонду відповідно до норм Закону №1058-IV з урахуванням норм Закону № 796-XII.
Стаття 26 Закону № 1058-IV визначає умови призначення пенсії за віком.
Таким чином, умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV, а пільги щодо зниження віку для призначення такої пенсії особам з числа громадян, потерпілих від наслідків Чорнобильської катастрофи, - статтею 55 Закону № 796-XII.
Як вже було зазначено, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Частиною першою статті 55 Закону №796-XII обумовлено, що особам з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Суд зауважує, що позивач помилково вважає, що для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку необхідна кількість років страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII, має становити лише 15 років, адже зазначена в цій статті кількість років страхового стажу визначена законодавцем як гранична межа, до якої такий страховий стаж особи може бути зменшений і тільки у певний період досягнення пенсійного віку - до 31.12.2017 року. Так, частина перша статті 55 Закону № 796-XII передбачає зниження пенсійного віку та страхового стажу не лише для осіб, які проживали на території зони посиленого радіоекологічного контролю (максимум на 5 років), а й іншим особам, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, зниження пенсійного віку та страхового стажу яким проводиться на 10 років.
Таким чином, страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяць 11 дні (при необхідному 25 років), що не дає позивачу права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 №796-XII.
Таким чином, ГУ ПФУ в Запорізькій області, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, з огляду на що оспорюване рішення відповідає критеріям правомірності і підстав для його скасування у суду немає.
Зважаючи на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу за рахунок відповідачів відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пров. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

27.02.26