Справа № 346/5844/25
Провадження № 2/346/642/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 квітня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області
головуючого судді- Сольського В.В.
за участю секретаря с/з - Пігуляк В.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -
В С Т А Н О В И В :
11 листопада 2025 року позивач звернувся до суду з позов, в якому просив визнати за ним, як спадкоємцем другої черги, після смерті рідної сестри, ОСОБА_4 право на земельну частку у землі, яка перебуває у колективній власності АПФ «Колос» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), виданому на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації від 22.04.1999 року за №164.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна сестра, ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять: земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АПФ «Колос». На момент смерті ОСОБА_4 у житловому будинку в АДРЕСА_1 були зареєстровані: дочки – ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , брат – ОСОБА_1 . 18.08.2025 року позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав, однак приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Яцко П.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли спадкоємці першої черги за законом, а саме доньки померлої: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Ухвалою від 12 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги з вказаних підстав підтримав. Вказав, що спадщину після смерті сестри прийняв він, оскільки проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою, обробляв земельний пай. Дочки покійної сестри відмовились від права на спадщину на земельну частку пай в його користь. Сестра з початку 2000 років з дочками виїхала в Чехію де в черговий раз одружилась, однак інколи приїжджала в Україну. Її дочки проживають в Чехії і в україну не приїжджають.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживанням. Відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали
Крім того, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач ОСОБА_1 , батьками якого були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (свідоцтво про народження, а.с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась рідна сестра позивача ОСОБА_8 , батьками якої були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (свідоцтво про народження, а.с. 8).
Згідно свідоцтва про одруження 09 березня 2001 року ОСОБА_9 (род. Іванчук, статус розлучена, професія домогосподарка, місце народження с. Корнич) одружилась з ОСОБА_10 , після одруження отримала прізвище ОСОБА_11 (а.с. 9).
Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_12 , уроджена ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 с. Корнич, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_2 (а.с. 87-88).
Після її смерті відкрилась спадщина на майнові права за сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 025655 як члену АПФ «Колос», с. Велика Кам`янка Коломийського району Івано-Франківської області.
На підставі заяви позивача ОСОБА_1 від 15.11.2022 р. приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яцком П.П. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 № 62/2022.
Згідно довідки Корницького старостинського округу № 198 від 28 жовтня 2022 року на момент смерті ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в будинку по АДРЕСА_1 разом з померлою були зареєстровані дочка ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_3 та брат ОСОБА_1 .
Згідно довідки Корницького старостинського округу № 76 від 21 липня 2025 року ОСОБА_15 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , протягом тривалого часу за вказаною адресою не проживають (а.с. 17).
Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яцка П.П. від 18.08.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) АПФ «Колос», с. Велика Кам`янка Коломийського району Івано-Франківської області, оскільки з наданих документів вбачається, що спадщину прийняли спадкоємці першої черги за законом, а саме доньки померлої: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 6).
В судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були сусідами ОСОБА_4 та позивача повідомили, що померла жила в АДРЕСА_1 зі своїми трьома дочками. Орієнтовно на початку 2000-х років вона з доньками виїхала до Чехії, де одружилась. Орися інколи приїздила в Україна, а діти ні. ОСОБА_18 належали паї в с. Велика Кам`янка. Орися померла в 2018 році. Ще одна третя дочка ОСОБА_19 проживає в м. Тернополі.
Згідно з положеннями ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦКУ країни спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину
Як вбачається із матеріалів спадкової справи заповіт від імені ОСОБА_4 не посвідчувався.
Згідно ч.1,2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. ст. 1261-1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Частиною першої статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).
Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги ОСОБА_4 є її діти: дочка ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та дочка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Право на спадкування, як спадкоємець першої черги має також чоловік покійної ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який на момент її смерті був живий, про що свідчить запис у свідоцтві про смерть ОСОБА_4 в графі сімейний стан «заміжня». 
Інформації про усунення спадкоємців першої черги від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови ними від її прийняття спадкова справа не містить.
Як встановив нотаріус, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли її доньки як спадкоємці першої черги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а тому підстав для надання права на спадкування позивачу як рідному брату спадкодавиці та спадкоємцю другої черги, немає.
Твердження позивача, що сама лише реєстрація місця проживання (прописка) спадкоємців разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є безумовним доказом прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України не заслуговують на увагу, оскільки, як це встановлено судом, спадкодавиця також не проживала за адресою АДРЕСА_1 задовго до своєї смерті, оскільки була одруженою та постійно проживала за межами України. Інформації про те, з ким фактично проживала спадкодавиця на момент своєї смерті в Республіці Чехія позивачем не надано.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.
Позивачем не надано до суду передбачених статтями 77, 78 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що спадкоємці першої черги не прийняли спадщини.
Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява за формою та змістом, повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України). Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Відповідно до Постанови Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 встановлено, що визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін.
Разом з тим, позивач, звертаючись з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно не визначив ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (інформацію про його смерть на момент звернення до суду позивач також не надав) як співвідповідачів за заявленими вимогами. 
Ураховуючи неналежність суб`єктного складу відповідачів за заявленою позивачем вимогою про визнання права власності на спадкове майно, це слугує самостійною підставою для відмови у позові.
Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності надали змогу дійти висновку, що позивач, як спадкоємець другої черги набув право на спадщину та у встановленому законом порядку не має можливості її оформити, в зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову.
На підставі наведеного, керуючись ст. 265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана представником позивача до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2026 року.

Суддя: 	Сольський В. В.