ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5186/26 Справа № 213/2581/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа №  213/2581/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивачка -   ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про зміну прізвища малолітньої дитини без згоди батька.
Позовна заява мотивована тим, що в період часу з 20 травня 2017 року по 28 вересня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . 
02 листопада 2022 року позивачкою було укладено повторний шлюб, в якому вона змінила прізвище на прізвище чоловіка. 
Дитина проживає разом з позивачкою та її чоловіком, вихованням та утриманням дитини вони займаються виключно вдвох. Рідний батько дитини не бере участі в вихованні сина, матеріально не забезпечує, контакт з дитиною не підтримує, не виявляє бажання налагодити зв`язок, що перешкоджає нормальному емоційному розвитку дитини. У відповідача повністю відсутній контакт з дитиною більше 5 років. Зі слів родичів відповідача, він перебуває за кордоном, не намагається встановити відносини за допомогою сучасних засобів зв`язку, таких як відеозв`язок або інші засоби. Фактичне виховання дитини здійснює чоловік позивачки ОСОБА_4 (вітчим), який забезпечує її догляд, утримання, бере участь у її повсякденному житті та вихованні як рідна особа. Дитина ототожнює себе з ним, звертається до нього як до батька та має з ним тісний емоційний зв`язок, у соціумі використовує змінене прізвище матері. 
Різні прізвища у позивачки та її сина породжують ряд незручностей, необхідно додатково пояснювати чому в них різні прізвища, долучати додаткові документи, що призводить до прикладання додаткових зусиль для організації життя. 
Зміна прізвища на прізвище матері відповідає інтересам дитини, сприятиме її соціальній адаптації, уникненню психологічного дискомфорту. 
Відповідач не виходить на зв`язок ні з позивачем, ні з сином, та тим самим не надає згоду на зміну прізвища сина. 
У зв`язку з вказаним, у позивачки не має підстав для звернення до органу РАЦС із заявою про зміну прізвища дитини на її, тому як така зміна, згідно з ч. 2 ст. 148 СК України, потребує згоди другого з батьків. 
Посилаючись на викладене, просила суд: змінити прізвище малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачкою по справі судові витрати покладено на позивачку.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог або направлення справи до суду першої інстанції для нового ррозгляду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції обмежився ізольованою оцінкою доказів, не врахувавши, що відповідач повністю усунувся від виховання дитини, будь-який контакт у відповідача з дитиною відсутній, фактично вихованням дитини займається мати та вітчим, орган опіки та піклування визнав зміну прізвища дитини такою, що відповідає її інтересам.
Зазначає, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що суди мають виходити із якнайкращих інтересів дитини та, якщо це необхідно, права батьків можуть бути обмежені.
Також, зазначає, що суд не з`ясував думку дитини, що є його процесуальним обов`язком.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2017 року, який розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року (сп. №213/1328/22, пр.№2/213/1099/22).
Відповідно до свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , про що 13 червня 2018 року складено відповідний актовий запис про народження №100.
Згідно з листом Інгулецького відділу ДВС від 30 квітня 2024 року на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист №213/2943/19 від 08 серпня 2019 року, виданий Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з 25 липня 2019 року і до повноліття дитини. Станом на 30 квітня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів складає 188 325,25 грн.
Відповідно до Акту №19 про фактичне проживання особи, характеристики на сім`ю №21, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_1 та син дружини ОСОБА_3 .
Із характеристики на сім`ю вбачається, що рідний батько дитини ОСОБА_2 протягом 5 років не допомагає сім`ї у вихованні дитини, не зустрічається з нею, про що підтверджують сусіди.
За висновком Виконавчого комітету Інгулецької районної в місті ради м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2025 року №414, Виконавчий комітет вважає доцільним зміну прізвища малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Вирішуючи по суті вимоги заявленого позову про надання дозволу на зміну прізвища малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що інтереси дитини є пріоритетним і визначальним фактором для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. Позивачка не довела свідоме та умисне ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток їх малолітнього сина ОСОБА_3 , при цьому, при розгляді даної справи, суд був позбавлений можливості встановити думку дитини з приводу необхідності зміни їй прізвища, оскільки позивачкою відповідного клопотання заявлено не було, як і не була забезпечена участь дитини у судовому засіданні, у тому числі в режимі відеоконференції.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до приписів ч.1, ч.8 статті 7 Сімейного кодексу України, яка регламентує загальні засади регулювання сімейних відносин, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першочергове значення і повинні повністю та ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їх здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
Статтею 8 Конвенції ООН про права дитини визначено обов`язок держави поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як це передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України - 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Кожна дитина, відповідно до приписів статті 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, має право на збереження індивідуальності.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27.01.1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків, і у всякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до приписів ч.1 статті 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Згідно положень ч.1, ч.3 статті 145 Сімейного кодексу України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Приписами ч.3, ч.5 статті 148 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну прізвища дитини її батьками, передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.
Тлумачення ч.5 статті 148 Сімейного кодексу України, здійснене у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі № 759/3363/16, провадження № 61-18385св18, дозволяє дійти висновку, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини беруться до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них належить: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто, інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена Законом.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі Савіни проти України, пункт 49).
Врахувавши, що батьки дитини не дійшли згоди про зміну її прізвища відповідно до положень статей 145, 148 СК України, а також, що у справах, що стосуються прав дітей, судам першочергову увагу слід приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не довела необхідності зміни прізвища дитини з  « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », а також того, що зміна прізвища буде відповідати її інтересам, сприятиме психологічному та гармонійному розвитку.
Водночас, наявність чи відсутність емоційного зв`язку сина з батьком неможливо визначити, з огляду на малолітній вік дитини, у зв?язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував думку дитини, що є його процесуальним обов`язком.
Окрім цього, під час розгляду цієї справи сама позивачка ОСОБА_1 не заперечувала, що вона не підтримує стосунки відповідачем ОСОБА_2 , створила нову родину та бажає, що прізвище сина було змінено на прізвище « ОСОБА_6 », тобто, на прізвище теперішнього чоловіка позивачки.
Колегія суддів зазначає, що відповідне сприйняття дитиною свого прізвища у значній мірі залежатиме саме від добросовісного виконання її матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони негативних суджень щодо нього. На теперішній час відсутні підстави вважати, що батькове прізвище якимось чином суперечить інтересам дитини. Натомість, у цьому конкретному випадку йдеться про реалізоване законне право батька зареєструвати доньку за своїм прізвищем, узгоджене з її матір`ю у добровільному порядку, що свідчить про піклування з боку відповідача та його відповідальність перед своєю дитиною.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Під час ухвалення оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції взяв до уваги рівність прав обох батьків щодо прав та інтересів дитини, яка з досягненням більш зрілого віку зможе висловити свою думку стосовно вибору прізвища, тоді як на теперішній час, з огляду на юний вік сина сторін, це є неможливим, тому суди дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені позивачкою в апеляційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, є аналогічними обставинам, викладеним в позовній заяві, які перевірені судом першої інстанції, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: