ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/7469/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року (суддя Рянська В.В., повне судове рішення складено 09 грудня 2025 року) в справі № 160/7469/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 046150006906 від 29 лютого 2024 року про відмову їй у призначенні та нарахуванні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 21 лютого 2024 року;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах на підставі її заяви від 21 лютого 2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046150006906 від 21.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 21.02.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Харківській області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Зазначає, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 10.07.2001 по 11.10.2001, оскільки неможливо визначити, чи є учбовим закладом Українська державна будівельна корпорація «Укрбуд». 
До пільгового стажу не зараховано період роботи згідно з архівною довідкою № 46 від 20.02.2020, оскільки згідно з рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України для підтвердження стажу роботи на пільгових умовах №18 від 04.03.2021 немає підстав зарахування періодів роботи за Списком №1.
Таким чином, для призначення пенсії за списком №1 позивачці не вистачає пільгового стажу (необхідно - 07 років 06 місяців), а для призначення пенсії за списком №2 - не вистачає як стажу (10 років), так і віку 55 років. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області правомірно прийнято рішення від 29.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 21.02.2024 про призначення пенсії за віком. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046150006906 від 29.02.2024 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 7 років 6 місяців, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 114 цього Закону, а також недосягненням пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 114 цього Закону. У рішенні зазначено, зокрема, що вік заявниці 53 роки, страховий стаж становить 33 роки 1 місяць 27 днів (з урахуванням стажу за Списком № 1), пільговий стаж за Списком № 1 становить 03 роки 04 місяці 22 дні, пільговий стаж за Списком № 2 – 05 років 7 місяців 16 днів (з урахуванням стажу за Списком № 1 – 09 років 08 днів). За результатами розгляду доданих до заяви документів до загального страхового стажу не зараховано період навчання з 10.07.2001 до 11.10.2001, оскільки неможливо визначити чи є навчальним закладом Українська державна будівельна корпорація “Укрбуд”. До пільгового стажу не зараховано роботу згідно з архівною довідкою № 46 від 20.02.2020, оскільки відповідно до рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України для підтвердження стажу роботи на пільгових умовах № 18 від 04.03.2021 немає підстав зарахування періодів роботи за Списком № 1.
Матеріали пенсійної справи позивача містять рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 18 від 04.03.2021 про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 16.09.1993 до 31.07.1995. У рішенні зазначено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працювала на шахті “Саксагань” В/О “Кривбасруда”, яку перейменовано у ДП ш. “Саксагань”: з 07.07.1993 до 15.09.1993 учнем машиніста конвеєра ДСФ, з 16.09.1993 до 18.07.1997 машиністом конвеєра дільниці ДСФ 2 розряду. Наказом Міністерства промислової політики України від 20.01.1997 № 4 видобуток збагаченої залізної руди на шахті “Саксагань” припинено в 1991 році у зв`язку з відпрацюванням покладів. З 1991 року до 1995 року на шахті видобували граніти для виробництва будівельного щебеню. Тому машиністи конвеєрів можуть користуватися правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком № 2. У трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме не зазначено про зайнятість на дробленні, помелі, сортуванні і збагаченні руди чорних металів, нерудних копалин і гірничо-хімічної сировини. ДП шахта “Саксагань” ліквідовано. У довідці від 20.02.2020 № 46 зазначено, що ОСОБА_2 працювала на ДСФ шахти “Саксагань”, В/О “Кривбасруда” з 07.07.1993 до 15.09.1993 учнем машиніста конвеєру, з 16.09.1993 до 18.07.1997 машиністом конвеєру. Факт роботи заявниці на умовах, зазначених у Списку № 1, не підтверджено.
Відповідно до розрахунку стажу позивача (форми РС-право) до її пільгового стажу за Списком № 1 зараховано періоди роботи з 21.07.1997 до 17.05.1999, з 13.07.2000 до 10.02.2001, з 27.05.2002 до 23.05.2003, за Списком № 2 зараховано періоди роботи: з 17.06.2003 до 03.07.2003, з 04.07.2003 до 31.12.2003, з 01.01.2004 до 05.01.2009, з 06.01.2009 до 31.01.2009, зниження пенсійного віку за роботу за Списком № 2 на 4 роки. 
Суд першої інстанції вважав, що оскільки позивач працювала до 1 квітня 2015 року на посадах, зазначених у п. “б” ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, має необхідний загальний страховий стаж та набула до 1 квітня 2015 року пільговий стаж за Списком № 2 - 05 років 07 місяців 16 днів (з урахуванням Списку № 1 - 09 років 08 днів) (не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, який становить 10 років), вона має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону (55 років), на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. 
Судом першої інстанції зауважено, що спір між сторонами щодо наявного у позивача пільгового стажу відсутній, в оскаржуваному рішенні та розрахунку стажу позивача наявні відомості про пільговий стаж за Списком № 2, який становить 05 років 07 місяців 16 днів (з урахуванням Списку № 1 - 09 років 08 днів).
Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії 21.02.2024 позивач досягла віку 53 роки, право на призначення пенсії набула після досягнення 51 року (із зменшенням пенсійного віку на 4 роки).
Суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046150006906 від 29.02.2024 та наявність підстав для зобов`язання цей орган призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, починаючи з 21.02.2024 - з дня звернення за пенсією.
Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про зобов`язання пенсійного органу провести нарахування та виплату пенсії є передчасними, тому не підлягають задоволенню.
Врахувавши, що оскаржуване рішення прийнято ГУ ПФУ в Харківській області, а також, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не визначено органом призначення пенсії позивачу, суд першої інстанції вважав, що підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відсутні.
Суд визнає наведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_3 21 лютого 2024 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, № 046150006906 від 29 лютого 2024 року відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 7 років 6 місяців, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 114 цього Закону, а також недосягненням пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 114 цього Закону.
У рішенні вказано, що вік заявниці – 53 роки, страховий стаж становить 33 роки 1 місяць 27 днів (з урахуванням стажу за Списком № 1), пільговий стаж за Списком № 1 становить 03 роки 04 місяці 22 дні, пільговий стаж за Списком № 2 – 05 років 7 місяців 16 днів (з урахуванням стажу за Списком № 1 – 09 років 08 днів).
За результатами розгляду доданих до заяви документів до загального страхового стажу не зараховано період навчання з 10.07.2001 до 11.10.2001, оскільки неможливо визначити, чи є навчальним закладом Українська державна будівельна корпорація «Укрбуд». До пільгового стажу не зараховано роботу згідно з архівною довідкою № 46 від 20.02.2020, оскільки відповідно до рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України для підтвердження стажу роботи на пільгових умовах № 18 від 04.03.2021 немає підстав зарахування періодів роботи за Списком № 1.
Відповідно до розрахунку стажу позивача форми РС-право до пільгового стажу позивача за Списком № 1 зараховано періоди роботи з 21.07.1997 до 17.05.1999, з 13.07.2000 до 10.02.2001, з 27.05.2002 до 23.05.2003, за Списком № 2 зараховано періоди роботи: з 17.06.2003 до 03.07.2003, з 04.07.2003 до 31.12.2003, з 01.01.2004 до 05.01.2009, з 06.01.2009 до 31.01.2009, зниження пенсійного віку за роботу за Списком № 2 на 4 роки.
Спірним в цій є питання наявності правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не досягненням особою пенсійного віку та відсутності необхідного пільгового стажу.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом другим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) в редакції Закону України від 02 березня 2015 року N 213-VIII право на призначення пільгової пенсії за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. 
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/20 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення“ Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: (….) б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…».
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені Законом України №213-VIII від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.
Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Отже, з 23 січня 2020 року, дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року в справі № 1-р/2020, діють положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII, відносно права на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Разом з тим, залишилися чинними положення статті 114 Закону № 1058-IV.
Відтак, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.
У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ) та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 року в зразковій справі № 360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та викладено її в редакції цієї постанови, а в решті – залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: «…Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 31 рік 3 місяці 3 дні, у тому числі на роботах за списком № 2 - 20 років 11 місяців 23 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.».
Враховуючи приведені висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові, ухваленої в зразковій справі № 360/3611/20, суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто застосувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи.
Статтею 59 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
За положеннями частини п`ятої статті 114 Закону № 1058-ІV у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 53-річного віку, має страховий стаж 33 роки 1 місяць 27 днів, пільговий стаж за Списком № 2 – 05 років 7 місяців 16 днів (з урахуванням Списку № 1 – 09 років 08 днів).
Отже, зважаючи на те, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла 53 років, працювала до 1 квітня 2015 року на посадах, що дають право на пенсію відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, має страховий стаж більше 33 років, до 01 квітня 2015 року набула пільговий стаж за Списком № 2 - 05 років 07 місяців 16 днів (з урахуванням Списку № 1 – 09 років 08 днів), тобто (не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, який становить 10 років), суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивачу набула право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону (55 років), на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. 
Відповідно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Апелянтом не приведено доводів у спростування висновку суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити позивачу з 21 лютого 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, тому судом не надається оцінка обраному судом першої інстанції способу захисту права позивача.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року в справі № 160/7469/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року в справі № 160/7469/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 25 березня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 25 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов