ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 393/373/25
провадження № 22-з/4809/63/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою адвоката Кузь Олександра Миколайовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2025 року у складі судді Подліпенця Є. О. і
В С Т А Н О В И В:
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати нечинним договір оренди землі, укладений 28.09.2004 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строком на 49 років, щодо земельної ділянки площею 6,22 га кадастровий номер 3523455100:02:000:0435, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новгородківської селищної ради Новгородківського району Кіровоградської області.
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нечинним договору оренди земельної ділянки відмовлено.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 березня 2026 року апеляційну скаргу адвоката Кузь О. М., який представляє інтереси ОСОБА_1 , задоволено частково.
Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2025 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
03 квітня 2026 року від адвоката Пузира В. О., який представляє інтереси ОСОБА_2 , до суду надійшла заява про ухвалення додаткової постанови, в якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового судового рішення не надходили.
Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина третя статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України).
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина третя статті 270 ЦПК України).
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.
Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає, зокрема, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й струмування від подання безпідставних позовів.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Матеріалами справи підтверджується, що разом із відзивом на апеляційну скаргу представником відповідача адвокатом Пузирем В. О. була подана заява, в якій він вказав, що з об`єктивних причин сторона відповідача не має можливості надати точний та детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, оскільки постанова у справі не прийнята, всі процесуальній дії не вчинені, а тому просив питання про стягнення судових витрат вирішити після ухвалення судом апеляційної інстанції остаточного судового рішення (том 2 а. с. 35).
До заяви про ухвалення додаткового судового рішення, яка подана представником ОСОБА_2 – адвокатом Пузирем В. О., долучено: ордер на надання правничої допомоги серії ВА № 1139310 від 26.01.2026 (том 2 а. с. 122); Договір № 60 про надання професійної правничої допомоги від 11 серпня 2025 року (том 2 а. с. 123-124); Заявку № 1-ЦС від 11 серпня 2025 року на надання професійної правничої допомоги на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги № 60 від 11 серпня 2025 року (том 2 а. с. 126); Акт № 3 про приймання професійної правничої допомоги від 30 березня 2025 року (том 2 а. с. 126 на звороті).
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану ОСОБА_2 , на стадії апеляційного перегляду справи, суд враховує наступне.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Враховуючи, що апеляційна скарга позивача задоволена частково, складність справи, характер наданих послуг та їх реальність й необхідність, участь представника відповідача під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
З огляду на наведене, заява представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 141, 260 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Заяву адвоката Пузира Владислава Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нечинним договору оренди земельної ділянки ухвалити додаткове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 10 000 (десять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя С. І. Мурашко
Судді О. Л. Карпенко
О. І. Чельник